Välkommen till skidlärar -podden.
Jag och Anna är här som vanligt.
Och idag har vi med oss en gäst som heter Robert Hansson.
Varmt välkommen till skidlärar -podden.
alla som inte känner igen dig eller din röst så kan vi väl säga att du har ju
skrivit en av...
Våra välanvända kursböcker under utbildningarna för skidlärare, funktionell
anatomi och träningslära inom alpinsidåkning.
Tja.
Så Anna, vad checkar du in med för känsla i dagens avsnitt?
men jag checkar in med känslan av att det här avsnittet ser jag jättemycket fram
emot.
Det refereras ju väldigt ofta till den gröna boken både på utbildningar på examen
och alla möjliga sammanhang.
Så det är förväntan och så lite takdropp och
sol också.
Det droppar på utsidan, inte på insidan.
på det här kontoret hoppar vi slänga upp på insidan också.
Men det är inte det jag anspeglar på utan det är den här solen som värmer.
Robert, vad checkar du in med för känsla?
Jag checkar in med känslan att jag är glad och stolt att få vara med på den här
podden.
När jag såg det här dyka upp, jag vet inte om det är ett år sedan eller två år sedan,
så tänkte jag tänka om man nån gång får frågan att vara med där.
Sen gick det en tag och så kom den, så jag är väldigt glad att vara här.
Jag vet också att vi ska prata om många av de ämnen som upptar i princip hela min
vakna tid.
Jag har tre passioner som jag vet att vi kommer beröra några stycken av dem.
Den är ju puckel såklart.
Och sen är det också biomekanik kopplat till skidåkning.
All typ av skidåkning.
Och sen tror jag kanske inte vi kommer prata så mycket om den, men motores
lärande tycker jag är väldigt intressant.
Hur kan man egentligen skapa någonting för de åkare som man har och utveckla dem så
mycket som möjligt.
Så vi får se lite om var vi hamnar, men jag är väldigt glad för att vara här i
alla fall.
Det är spännande.
Det är inte så ofta man sitter i en podd.
Hjärtligt välkommen!
Tack!
Du då Joel.
Jag checkar också in med lite mosig efter en vecka på skidskolan 9 -4 med alltifrån
fyraåringar till ungdomar men också väldigt uppfylld och peppad av det och så
nyfiken på det här samtalet.
Jag är övertygad att man kommer lära sig eller jag kommer lära mig mycket.
Det känns jättekul.
Innan vi kliver in på allt det där matnyttja eller
Kan vi få höra hur hittar du in i den här askildläraren världen, Robert?
Det är länge sedan.
Jag gjorde min första säsong 90 -91 direkt efter Lumpen.
Det är många år sedan.
Jag gjorde min första säsong i Kleppen.
Tillsammans med Eva Ruder, Patrik Johansen och Kjell Ruder.
Det var en fantastisk fin första vintern där.
Sen var det tio stycken.
Hur jag hamnade där...
tyckte väl att jag gillade åka skidor.
att jag behöver ha ett jobb där man åker så mycket skidor som möjligt.
Det låg ju skillnaden nära till Hans.
Och faktiskt ett val och en inriktning som jag aldrig har ångrat och fortfarande är
väldigt stolt över.
Ligt att höra.
Men vad gör du idag?
Vad jobbar du med?
Nu jobbar jag på Svenska Skyddförbundet.
Det tycker jag också är så roligt.
Jag jobbade mellan 90 och 2000.
Det var mitt yrke att jobba med skidåkning.
Sen har jag aldrig släppt skidåkning.
Jag har haft olika parallella projekt som har drivits under tiden.
Äntligen är jag tillbaka och jobbar med skidåkning igen.
Sen två år tillbaka är jag sportchef för Puckel på Svenska Skyddförbundet.
Men du hade ju precis som väldigt många andra andra skiljare läst och jobbat som
napprapat.
Något som verkar ligga skidåkare nära.
Eller är det bara något som.
Något som jag.
Man hör många som man har jobbat med genom åren som har gått den vägen.
Delar du min spaning.
Ja, absolut.
Det är flera skyddlare som gjort det och även fysioterapeut eller sjukgymnast och
kyrfraktorer också som har en skyddlare bakgrund.
Och jag tror lite grann att det är så att det är kontakten med någon annan som har
ett problem eller ett behov som man känner om det här kan bidra och hjälpa till med.
Så processen i mötet med patienten eller processen i mötet med eleven eller åkaren.
påminner så mycket om varandra.
Mm, jag förstör.
Behovsanalys, skapa förtroende, hitta åtgärder, samarbeta, jobba mot ett mål och
göra någon annan nöjd.
Sen är det också så att man är oftast intresserad av träning och sådana saker.
Anatomifysiologi får man mer än väl i yrket.
November 2013 skickade du den gröna boken på tryck.
Berätta hur du kom på att skriva den.
Hur var vägen?
Berätta om hela idéer från idé till från ax till limpa.
Men egentligen började det ett par år tidigare när vi började processa Willskill
Hill modellen införs inte Skisankton 2012.
Var ju det och presenterade den där.
Sen skrev vi en bok, jag och David Holmberg och Christopher som körde den
efteråt.
Jag gillade det.
Det var så himla roligt att processa fram någonting.
Det var så himla givande för en själv.
Hur mycket mer man förstod och insikter man hade från när man startade till
efteråt.
Jag kände att jag ville uppleva det en gång till.
Jag tyckte att det var lika bra att göra det på en gång när man redan var varm i
kläderna.
Mm.
då tänkte jag så här, vad kan jag sätta tänderna i?
Och det vart ju träningslära boken, inte för jag inte tyckte att den var bra.
Utan egentligen var det mest så här att jag tittade den och den var svartvit.
Och så tänkte jag så här, vi kan inte ha en bok som är svartvit.
Det måste vara färger än så folk åker bläddra i den.
Så då tog jag egentligen den, stämde av med Svenska skidrådet om de var
intresserade av att ha en ny kurslitteratur.
Och så processade vi sten under några veckor och...
fick väl besked där någon gång strax innan jul att ja men kör på en bok och jag
tyckte väl själv att jag startade någon gång där i januari 2013 och det tog åtta
månader tog den och då var jag och gjorde en hel del mot slutet där med bilder och
allting sånt där.
Jag och Kristoffer jobbade på en utbildning som Joel gick i Ramemberget.
Han hade snobord, Kristoffer då, och jag hade skidor.
Och då berättade han om det här.
Sen började vi diskutera vad jag jobbade med.
Då sa han så här, men vi behöver ju en illustratör.
Ja, men det har vi redan en, sa Kristoffer.
Jag bara, ja, men det var synd.
Sen så slutade det med att det vart do -ja ändå.
Jätte jätte bra.
och det var jätteroligt.
Jag lärde mig så mycket av det.
Det både hur ritprogrammet funkar och så mycket om hur själva kroppen funkar.
Om muskelfästen och ledrörelser.
Det var ett fantastiskt sätt att för mig som är väldigt bildligt lagd att få sätta
tänderna i det.
Jag är supertacksam.
med.
Du gjorde ett fantastiskt jobb.
Det var också en process.
Om jag tänker så här, vad jag kunde när boken var klar så är det lite så här, det
kanske var lite naivt att ge sig in och skriva en bok men jag tänker på vad jag
kunde innan jag skrev boken.
Men det är också lite grann så här, man får inte ha för mycket hängslen och
livrämd på sig utan ibland får man bara köra och så får man lära sig under tiden.
Och så tror jag man ska tänka i ganska många projekt faktiskt.
Och sen så.
Sen blir frustration också.
Men Gud vad menar han.
Vadå en bild här.
På vadå.
Hur ser det ens ut.
Jag vet inte ens vart benfästet ser ut.
Så nu googlar vi det och så bara hej vart är fel.
Den där muskeln fäster inte där.
Det var väldigt bra, för det var precis som jag ville.
Det var enkelt och stilistiskt.
Det inte så det ser ut.
Det var funktionen vi ville få fram.
Det tyckte jag vi fick fram på ett bra sätt.
Och färger, så det gör att man orkar titta kvar på sidan.
Jag är supernöjd.
vi då inte tro att jag skrivit någonting här alls, utan jag bara gjort det i alla
illustrationer i boken, utom en.
Så ifall någon funderar liksom så är det min uppgift.
Men hur Joel?
När man börjar kring, sedan boken har kommit ut och nu har det alltså 2013
börjar du skriva den.
Det är ju över tio år som den har varit.
I bruk då eller däromkring i alla fall.
Vad har du fått för återkoppling på den?
Har den tjänat för syfte och hur tycker du att det har gått?
Ja, men eftersom den används fortfarande, vilket jag är jätteglad för, så tycker jag
att jag nästan bara har hört positivt om den.
Det som jag kan känna ibland är att man skulle vilja att varje läsare till boken
skulle man också få en chans att klä den lite grann med ord också.
Så det är härligt.
Jag har ju fått föreläsa på en hel del utbildningar.
bland annat husutbildningen på Lilsved och lite skillarutbildningar och det tycker
jag känns det känns alltid bra att klä saker med ord och ge den en ytterligare
förståelse.
För det är det som är det intressanta att liksom förstå hur det fungerar och kanske
inte så mycket teknologi och bilder och sånt där.
Det kan vara bra att hänga upp sin kunskap och sitt resonemang på och använda när man
ska resonera med andra men det är ju funktionen som är intressant.
Hur kan man koppla den funktionen och dra nytta
Det är det arbetet man har med åkare och elever.
Det är det som är intressanta tycker jag.
Men det här med det som du säger rörelseplan.
Man skulle kunna säga att sen tio år tillbaka så har ju rörelseplan blivit en
del av skidlärarens ordlista.
Det fanns ju ingen som...
Vi pratade ju inte om rörelseplan innan.
Det är ju någonting som har vuxit fram.
Och jag tänker att det...
inklination, flexion, extension, sådana saker var det ju ingen som pratade om på
utbildningar innan.
Så finns det några fördelar med att ha de här teoretiska orden på det här och finns
det också några faror med det.
Förstår du vad menar?
Ja, absolut.
Hur ser du på det?
Hur använder du rörelseplan när du pratar med dina puckelåkare?
Nej, aldrig faktiskt.
Men däremot, där är det en sån sak som man gärna vill klä med ord för att...
Det vi ville göra med boken där är att inte uppfinna egentligen ett nytt språk
utan plocka det språk som redan finns.
Det så här man beskriver rörelser inom rörelsevetenskap och inom idrottsvetenskap
och så vidare.
Ja, ja.
Och även forskning inom biomekanik exempelvis och på GHU och allt det här.
Det är det här språket man använder och det är väldigt tacksamt.
Men för mig är det också ett sätt att i själva analysen så behöver man ju se åkare
i ett tredimensionellt plan.
Att kunna göra det på ett bra sätt och få sin hjärna att förstå det då är
rörelseplanen väldigt bra.
De används tycker jag som en hjärngymnastik och ett övningssätt.
att börja tänka i ett tredimensionellt plan för att kunna analysera och också
kunna resonera med varandra.
Sen är det ju en annan sak.
Det finns ju allt en fara.
Ju mer intresserad man blir av biomekanik och krafter och rörelseplan och anatomi
och fysiologi så finns det en fara att ju bättre man blir på det, ju sämre utvecklas
den åkare som man jobbar med.
Det är viktigt att det här är ens egen kunskap som man använder för
analys och dialog med andra tränare eller skillnader.
Sen måste det här snurra runt i huvudet och sen utöver det skapar man då sin
utvecklingsmiljö för åkaren.
Och den kanske inte begriper något av de här ord.
Men precis.
Nåt som man ofta stöter på.
Nu kanske jag raljerar lite, men då kan det vara så här.
Vi vill se separation i frontalplanet.
Men då kanske man också glömmer att...
Ja, men jo, jag kan se lite separation där.
Men då kanske den här åkaren är någon typ av total bakvikt– –så att man har helt fel
rörelse i ett annat rörelseplan.
Men framifrån skulle man kunna säga att man ser det.
Men det faller på att man inte är balanserad och förberedd.
Fast man faktiskt tycker att åkaren har kantat med höften.
Och att man kanske står lite för mycket på båda skidorna.
Att det känns som att man analyserar så mycket i ett plan i taget.
Och att just frontalplanet har fått oerhört stor betydelse.
Att man glömmer att man faktiskt...
måste stå på yttersidan och att man faktiskt måste stå på hela foten och
liksom inte ha bakvikt.
Ja, precis.
Och jag tycker att skidåkning sker med rörelser i saggitalplanet.
Det är där det händer.
Där har vi våra...
Ja, fläktion, extension egentligen.
Böja, sträcka i knäled och höftled och fotled.
Det är där det händer.
Där skapar vi alla stora binklar som vi ser på åkaren framifrån och bakifrån.
Så är det rörelse i saggitalplanet.
I princip kan man åka skiden med bara rörelser i saggitalplanet.
Sen är det bara små justeringar som man gör i exempelvis frontalplanet, i
horisontalplanet.
Att exempelvis gå från att stå på båda skidorna till att stå på ytterskidan, att
ha stöd på ytterskidan.
Det är ju att hamna där gör man ju genom rörelse bara i frontalplanet och i
horisontalplanet.
Men vinklarna skapas ju i saggetalplanet.
Men det är ganska bortglömt plan.
I och med att du inte ser det framifrån.
Man ska tänka så här att de vinklar och det man ser framifrån och man tycker så
här det här vill jag jobba med det är oftast rörelser som har skett i
saggetalplanet.
Man behöver se skillnad på det så att man inte tänker så här nu ser jag åkaren
framifrån och allt jag ser sker ifrån talplanet för det gör det ju inte utan det
är ju mycket som sker i saggetalplanet men det syns väldigt mycket framifrån
egentligen så här hur mycket massentrum för att flytta sig inåt i svängen.
från underströtsytan.
Det syns ju otroligt mycket framifrån eller bakifrån med rörelserna sker i
saggitalplanet.
Det där behöver man verkligen vrida och vända på för att förstå det och hitta det.
Var är det egentligen så saker och ting sker?
Vad jag ser för någon?
är slalomtränare på race, alltså Alpint.
Det hör man ju väldigt ofta att just den här delen glöms bort för den är svår att
se, att den är svår att uppfatta.
Det är det som skapar förutsättningar för alla andra rörelser.
Ja, den är lite intressant och den är ju oerhört...
För oss när vi jobbar på examen exempelvis, speciellt på block 1 men även
block 2 när vi ska analysera då är det här jätteviktigt att hålla koll på.
Inte så att vi säger att jag ser hur det här är i sagitalplanet utan att det är
rörelser som vi saknar där och de kan ofta...
När det finns kriterier som man ska uppfylla för att klara en sväng.
När vi säger att ett kriterie du missar på är balanserad och förberedd.
Då kan det bli så här va?
Nej!
Den känslan kan det ju lätt bli när man inte känner att man har det med sig.
Det är nästan det svåraste med analysen tycker jag.
Att de sitter ihop.
och kopplingarna däremellan.
Ja, de detaljerna.
Det är det som är det roliga också.
Ja, och det svåra, rörelseanalysen är ju jättesvårt.
Alltså verkligen.
Det tycker jag man ska ha med sig när man jobbar med åkare.
Så ska man tänka så här att rörelseanalysen är svår och att man ska
vara också ärlig mot sig själv.
Ser jag egentligen, vad är det egentligen jag ser och ser jag egentligen vad som är
felet?
Och det ska man ju vara ärlig när man kommunicerar med åkaren också för att...
Det är det som blir problemet när man jobbar för mycket med att rörelseanalysen
blir metodiken för vem säger att man är på väg åt rätt håll.
Det vet vi inte.
Jättekomplicerat.
Oerhört mycket timing i en sociala sväng, exempelvis när saker och ting ska ske.
Och tittar man då från att man själv kanske gör en analys på en åkare...
Och så ska man då själv då intellektuellt förstå den rörelseanalysen och sen ska man
vara bra på att plocka den rörelseanalysen och sätta ord på den och förklara den för
en åkare.
Och sen ska den åka inte intellektuellt förstå den rörelseanalysen och sen så ska
den rörelseanalysen som man då inte intellektuellt har förstått egentligen
tillämpas motoriskt under full fart med stora krafter.
Alltså det är det som blir så.
heller ni tränar i.
och det blir som viskleken.
Man viskar perron när det kommer ut en banan på andra sidan.
Det tycker jag man ska med sig.
Det är därför jag tror att är en kärnpunkt varför man inte ska...
Rörelsanalysen ska vara...
Det blir för mycket fel.
Det blir för komplicerat för åkarena tillämpade.
Det finns bättre sätt.
Vad är det som specifikt kan bli fel där, om vi förtydligar det?
Nej, men jag har delstått.
Tro jag så här någonstans kommer bli fel.
Vi kan börja med hur bra man än är på rörelse analys.
Så är det inte säkert att man har ställt en riktig analys.
Det där jobbar man ju med också inom biomekaniken och gör det i olika testlabb
och man sätter olika markörer på för att liksom i olika system kunna förstå en
rörelse så att man ska att man kan se det här på en åkare, speciellt under på
väldigt hög nivå.
Och sen så är det också så här att.
Vårt motoriska system är ju extremt bra på att hantera och lösa saker själv.
Och när man med tanken försöker överstyra det systemet så är det troligare att det
blir stolpigt och stelt än att det blir fluidt som man vill att det ska bli.
Finns det några fara med stolpe och stelt eller är all bra träning?
Åh, vilken bra fråga!
Nej, men man tänker så här, om man har en idrotare eller en åkare och så får de 500
timmars träning, då kommer de vara bättre.
Det är helt garanterat.
De kommer vara bättre sen efteråt.
Speciellt om de inte är på jättehövnivå, då kommer de vara bättre.
Men sen är det frågan så här, hur ser den här utvecklingskurvan ut?
För det är ju lätt hänt att man tycker så här, men ja, mina elever eller mina åkare,
de är ju ganska bra.
Jag är ju förmodligen en duktig tränare eller en duktig skidlärare Ja, men hur bra
hade de...
Den är ju superintressant.
Och ska man vara lite provokativ inom idrott, så tror jag så här, ibland kan det
vara så att idrottaren, eller atleten eller åkaren blir väldigt duktig, trots
sin tränare.
Ja, det har ju du sagt en gång på en föreläsning.
Jag brukar starta alla tränarmöten med just det referatet.
Mm.
Ja, vad härligt.
Jag tycker det är så här, och varför var de så bra ändå, trots sin tränare?
Ja, men det här kanske var en åkare som lite i den situationstejken struntade i
vad tränaren sa.
Och bara körde.
Ja, och sen är det också så här, man kan bli väldigt bra på väldigt kort tid.
Det är bara att titta på let's dance exempel, så man ska visa till sånt.
Det händer otroligt mycket med de...
Beroende bara av motorisk förförståelse och fysisk kapacitet.
Det händer otroligt mycket på kort tid.
Det är inte alltid att det behöver vara lång tid för att ha en skarp
utvecklingskurva.
Men det kommer ha betydelse den som är tränare.
Hur bra de gör det för en åkare.
skapa förutsättningar för rätt inlärning.
Men om vi knyter ihop säcken på rörelseplanen, vad vi pratar om, att det
är...
Min tolkning här, att vi...
Det är ett hjälpmedel för att kunna se på åkaren i 3D -perspektiv.
Och att vi kan sätta in det i de boxarna.
Och så sen att...
Men att vi...
Det är inte rimligt att vi ska använda de termerna och orden för att kommunicera ut
vad vi har observerat.
Är det ungefär ett...
Mm.
Att vi...
alla elitidrottare som världsvärldselita, Alpint, Puckel, Skicross.
Fråga om de vet vad rörelseplanen är.
Troligen inte.
Men de utförde.
Bra.
händelse faktiskt nu i morse.
Satt i bilen, hade på en podd med en engelsktalande skidlärar podd.
Och så har jag haft några situationer de senaste veckorna när det var ett positivt
exempel vad för användning av de här gemensamt överenskommna orden är bra.
För även fast det är engelska, även fast det är någonting så förstår man direkt.
vad som pratas om.
Vilket värde det är att man fått introduktioner via boken och sedan kunna
ta sig an...
Det här var en spansk instruktör som pratade men använde samma...
Dorsal, flexion och alltihopa.
Så visste du precis vad han eller hon pratade om.
ja, isch.
Men det var den känslan i alla fall att man inte kände som att det var grekiska
som pratades.
Och det tycker jag har varit jättebra.
Men...
Det var rörelseplanen.
Om vi säger angulation och inklination då.
Ja.
Är det någonting vi bör prata om?
Jag tror att det egentligen är samma sak där.
Det där är ju egentligen ganska lättare att förstå egentligen.
Antingen ser man ut som en pinne framifrån eller så ser man ut som en banan
framifrån.
Alltså det skulle man ju kunna, det skulle man ju exempelvis i en videoanalys kunna
prata med sin åkare.
Titta här.
Så här ser du ut när jag filmar dig framifrån eller bakifrån.
helkroppskantning och höftkantning.
För mer än tio år sedan.
Då var det ingen som...
Det var de som hade varit i USA och jobbade som använde Angulation.
Mm.
När jag jobbar med mina åkare, då pratar jag om att man inte kan lutas in som en
pinne, utan vi behöver bryta av pinnen på mitten.
Och de är ju tolv, tretton år, fjorton, så att...
De skulle bli kokobäng om jag kommer och sa att du behöver lite angulation.
Men det är ganska enkla saker och det går ju faktiskt att åka skidor med bara
inklination Det är ju möjligt.
Men det är ingen som gör det.
Nej, det blir inga seglar och det är faktiskt ingen som gör det.
Det är helt omöjligt.
Du kommer aldrig se någon som åker med bara inklination.
Utan ska man lyckas med det, då är man ju väldigt bra skidåkare och har bestämt sig
för att det är bara inklination ska göra.
Det blir alltid en angulation på alla nivåer.
Det är intressant.
Mm.
Men jag vet ju eftersom vi har diskuterat saker länge och även redan från
Will-Skill-Hill -boken så vet jag att du är ganska mån om att lämna
rörelseuppgifter.
Ja, men vad är det för skillnad på en klassisk övning som vi som gick i en
skidlärarutbildning för jättelänge sedan fick lära oss massvis med övningar?
Vad är för skillnad på det och en rörelseuppgift?
Man kan använda ordet övning också.
Man kan låta den övning jobba som om det var en rörelseuppgift.
Det är alltid skönt, speciellt när man har föreläsningar och pratar.
Vill man att det är vanligt att använda ordet övning och nu ska vi använda
rörelseuppgift, vaknar folk till att det är något annat vi ska göra.
Den stora skillnaden, om man ska vara svart eller vit, vilket kan vara bra
ibland, är att en övning...
Vi skiljer egentligen på två olika saker.
att vi talar om egentligen för våran åkare vad de ska göra eller hur de ska göra.
Och det är mycket, mycket vanligare att vi talar om för dem hur de ska göra.
Och ovanligare att vi ska tala om för dem vad de ska göra.
Men det är mycket effektivare att tala om istället vad de ska göra istället för...
hur de ska för det som blir skillnad ändå när man talar om för dem vad de ska.
De har gett om en uppgift och en uppgift får man ju alltid.
Det finns ju möjlighet att lösa på lite olika sätt eller utforska eller jobba med.
Sedan beror det på lite grann som instruktör då eller tränare eller
skidlärare.
Hur väl har man begränsat den här uppgiften för att så fort man inte
begränsar någonting då är det ingen uppgift för då är det bara gör vad du vill
och det är ingen uppgift.
Men så fort man ger en uppgift, om man skapat någon form av begränsningar, och
det här kan vara begränsningar som är ganska hårt dragna, det kan vara
begränsningar som är i fysiska begränsningar, en käppa svänger runt i en
begränsning, svänger runt den här käppen.
Då har man gett dem en uppgift man talat om för dem, vad de ska göra och den kan de
sen utforska.
Ge ett exempel, ett konkret exempel.
Om jag ska ta en extremt...
En uppgift som är ganska lös, med begränsningar som inte ligger så långt
bort.
Vi skulle kunna ha ett gäng åkare i 10 stycken.
Och så har vi en puckelträning och säger till dem att vi kör 30 minuters träning.
Efter de 30 minuters träningen kommer ni att göra två helåk.
De åken kommer vi att filma.
Det första åket ska du tänka att det kvalåk.
Det andra åket tänker du att det är finalåk.
Det har man en träning på en halvtimme.
Det är en uppgift som de sen behöver lösa.
Både strategiskt, motoriskt, kognitivt, intellektuellt.
Det tar ungefär en halvtimme.
Det är ett utforskande.
Den är väldigt lik en tävlingssammanhang.
Det skulle kunna vara exempelvis en ganska lös uppgift.
En uppgift som skulle kunna vara lite mer styrd.
Det är exempelvis...
Det blir lite referens i puckelåkare, men vi kanske är på en trampolinträning.
Och så tränar de bakåt volter.
Och så oftast vill man att den är bakåt volter för att de ska få ett bra lyft.
Sen på skidor så vill man att de på trampolin ska kunna stå på krysset och
landa på krysset.
Och det vanligaste är att man först hoppar fram en liten bit och sen så gör man
volter med ganska lång drift bakåt.
Det kan vara ändå upp till två meter, för det blir lite säkrare för dem och många
blir bekväma att göra det på det här sättet.
Det skulle man kunna välja och förändra genom att tala om för dem egentligen hur
de ska göra.
Håll kvar blicken spänn magen.
Gör det här istället så säger man istället att du ska starta på krysset och du ska
landa på krysset.
Det är din rörelse uppgift.
Det är vad du ska göra.
Hur du ska göra den lösningen får de hitta själv och då behöver de ju utforska den
och det kanske de behöver hela träningen på eller flera träningar.
Då kan man istället för att återkoppla på deras rörelsemänster, hur de behövde göra,
återkoppla man egentligen på vad uppgiften är.
Nu är det en meter ifrån, nu är 50 centimeter, nu träffar det kryss till
kryss.
Uppgiften egentligen för mig som tränare är att stå och titta på det och göra
rörelseanalysen och se hur de löser den här uppgiften.
För det kan ju göra att jag kan...
bygga om uppgiften så att jag styr dem mot en lösning som jag vill ha.
Men det vi kan vara helt säkra på att om de gör en bakåtvolt driftar två meter
bakåt på den på trampolinen eller om ni har bakåtvolt starta på krysset landa på
krysset så har de gjort annorlunda hundraprocentigt.
Men hur gjorde de det annorlunda.
Det är ju analysen som man behöver göra den rörelse analysen.
Den behöver man inte delge till dem och de behöver heller egentligen inte riktigt
förstå det för att det är massa att på en rörelse uppgift.
Det lösningen är motorisk inte intellektuell.
Absolut.
Där är det lätt att lockas in.
Hur tänkte du vad gjorde du vad förändrade du så att man man styr om det mot ett
intellektuellt resonemang vilket kanske inte alls behövs.
Det är smart.
Hur tänker du, om vi pratar om hårdresinlärning, det här är bara något
som jag tänkte på de dagen, repetition gentemot variation.
Hur liksom...
jag välja så säger jag variation.
Absolut.
Men variationen kan vara extremt liten och variationen kan vara bara miljön.
Det är otroligt intressant att träna samma rörelse i olika miljöer.
Eller med väldigt liten variation emellan.
Det är inte så att man ena gången gör nånting extremt åt ena hållet och andra
hållet väldigt extremt åt andra hållet.
Variationen kan vara väldigt liten och är otroligt utvecklande.
Om man pratar om barnen variation i leken i distraktionen gör exakt samma sak, men
det är en annan kontext.
Ja.
Och variation ska man komma ihåg att variation är också hastighet.
Du kan göra samma sväng eller samma svängradie i olika hastigheter.
Du repeterar rörelsen, men du varierar.
Oh.
Men jag vet att du har en en fundering, Joel, som vi har diskuterat till och från.
Ja.
Nördar lite.
Precis.
Nej men, om vi säger, eller precis, vad är höftledens, eller vad har höftledens
betydelse och vad är dess funktion i skidåkning?
Om vi zonar in på det.
Den har jag egentligen koll på, men jag kan svara på den ändå.
Häftleden används hela tiden.
Hade vi inte haft någon rörelse i häftleden hade vi skidit på ett helt
annorlunda sätt.
Den jobbar både om vi ska koppla tillbaka till rörelseplanen, både i saggitalplanet,
horisontalplanet och frontalplanet kontinuerligt.
Men höftleden är ju en kul led.
Och för att du ska kunna utnyttja höftled nu måste du stoppa mig när jag säger
felar.
Och för att i skidåkning kunna utnyttja höftledens fulla kapacitet så vill det
till att du inte har bakvikt utan att du...
Att du står ordentligt på ytterskidan så att du kan eller du behöver inte det
behöver inte men att om du står för mycket på båda om du ser att du åker skärande
svängar i rödbacke och så står du lite för mycket på båda skidorna.
Du pytter lite bakåtluta.
Då kommer du aldrig kunna utnyttja höftens fulla potential.
Visst blir man lite låst då?
Det beror på hur det skulle jag säga.
Höftleden fungerar väldigt bra i lite semi flekterad.
Man har böjt höftleden så man tänker sig att vi åker skidor.
Så fungerar den väldigt bra.
Det framför allt både in - och utåt rotationen som fungerar.
Men man kan ju stå bakåt lutad och ändå vara lite semi flekterad.
Det är svårt att få...
ordentlig utdelning av sin höftled.
Eller?
Är det bara något jag själv upplever för att jag är lite stel kanske?
vi blir det med åldern faktiskt.
Det ju ett nackdel.
Det är ju faktiskt så här, ju äldre vi blir så blir vi stelare i inåtrotationen.
Så det är någon som undrar varför det helt plötsligt inte går att göra kortsväng så
är det precis därför när man har passerat 50.
Men jag skulle säga så här, jag tror ibland att vi jobbar för mycket med
masscentrumsförhållande till understödsytan i Längsled för att skapa
Skapar vi vinklar, skapar vi en inklination och angulation och jobbar med
den.
Där har vi det stora rörelseutslaget.
Tittar man på någon som...
Om man tittar på sidan på en alpinåkare så tycker man att den har lite bakvikt.
Ja, men då ska massentrum fram fem centimeter eller sju centimeter.
Ganska stor, liten skillnad.
Men tittar man på en alpinåkare som inte kommit så långt i sin utveckling och så
tänker man så att positionen är om...
har som mest kant i en storslamansväng.
Då ska masscentrum kanske in 35 -50 cm, kanske ännu längre.
Inåt i svängen.
Skapar man de vinklarna som egentligen är i sagittalplanet, böj och sträck, sträck
ut i benet och böj in i benet.
Och sen måste man för att få stöd på ytterskidan skapa en liten angulation.
Det behöver inte vara så speciellt stor.
Gör man dem och tar ut de där rörelserna.
Då kommer man inte hamna så mycket i bakvikt.
Nej, det går inte att vara i bakvikt då.
Fast ändå inte.
fast...
skiv...
Jo, ja...
Lite så här strunta att jobba i rörelsen fram och tillbaka.
Det är också så otroligt tråkigt för råkaren att höra det.
Stå lite längre fram.
Alltså för 150 -ondegången.
Skapa mera kant.
Då har du helt plötsligt blivit tvungen att ställa dig fram.
Eller justera rätt.
kommer...
Det kommer att bli det automatiskt.
Skapar man mycket kantvinkel och en anpassad angulation så kommer man inte
vara i så mycket.
För just jobba fram.
Det är ju det man utled på som skidåkare att höra.
Tittar man på hur det ser ut om en Storsladan - sväng så har man väldigt
stora vinklar och en jättekraftig inklination.
Så plötsdrycket kommer primärt att vara på innepjäxan.
när man för typ ett år sedan hade av så härlsenan.
För nu i den svängen så går det här fotleden inte riktigt att böja ihop på
samma sätt.
Nej, då blir det lite passgång.
Så kan det gå.
Har nån mer smarta fråga Joel.
Mm.
Jag jobbar på det.
Men jag kommer inte på någonting.
Nej, men det blir ju det där.
Det kluriga är ju om man ska besvara ursprungsfrågan.
Det blir ganska självklart i och med att den är integral i allt.
Men hur?
Hur gör man det till någonting?
För dels någon som inte har kommit så långt dels och hur förklarar man det som
ett sätt som motiverar att det är dels att man utforskar i sin egen åkning?
Vad innebär det att börja, om vi ska använda det enklare ordet, höftkanta mer?
Vad behöver jag göra då?
Och hur blir jag motiverad till att göra det?
Genom att förstå det.
Ja, precis.
Jag tror att tittar man på en åkare så häftkantar de allihopa.
Det är jättesvårt att åka utan häftkantning.
Det är nästan vanligare ibland att man ser alpinåkare, speciellt i lite ungdomsåret.
De vickar sig lite grann när det alldeles för mycket häftkantning och alldeles för
lite inutlutning.
Alldeles för lite inklimination.
Jag tror att det är viktigare då egentligen att istället för att fokusera
på någonting som är inne i kroppen...
så fokuserar man på någonting som är utanför kroppen.
Egentligen kan man ju som tränare titta, man kan se sin åkare som att han har två
skidor och ett masscentrum.
Allt som händer däremellan är ju egentligen inte så himla intressant utan
det masscentrums förhållande till understödsrytan och kantvinkeln i
förhållande till masscentrum som är det intressanta.
Så jag tror att det är bättre att istället för att
pratar höftled, knäled, spänna magen och allt som det som är inne i kroppen så vill
man förflytta åkarens fokus utanför kroppen och istället kanske prata om
dosering av kant och linjen som är då någonting utanför och sen kommer de lösa
det på det bästa sättet.
För så fort man börjar ge dem, och det här vet man också forskningsmässigt, att så
fort man börjar
pratar för mycket om hur de ska göra det i kroppen så är det väldigt lätt att det
låser sig och de får en prestationsångest och då fastnar de i det här läget och
istället för att få ett flow så det enda de gör då det att de kommer till sin
tränare eller skillnad men hur ska jag göra hur ska jag göra hur ska jag göra för
att de nästan lämnar över problemet istället för att de klarar inte av att
utforska det själv eller får inte möjlighet att utforska det själv eller
hitta det här själva.
med en rörelseuppgift kring det här då det skulle kunna vara att verkligen känna att
man lägger alla sina kilo på ytterskidan.
Att man verkligen vågar bli tung på ytterskidan och att man jobbar med
varierad storlek på svängarna.
Större och mindre för då får man liksom träna på att göra den rörelsen mer och
mindre.
Ja, och jag ska säga så här, det där blir ju som en metafor vilket man vet är
väldigt, väldigt effektivt.
Så att jag skulle säga så här, det är en jättebra rörelseuppgift.
Nu vill jag att du ska åka den här banan.
Jag vill att du ska känna dig tung på ytterskidan.
Och om de lyckas att komma på ytterskidan, då har de gjort en angulation.
100 procentigt.
Det går inte att komma på ytterskidan om man inte gör en angulation.
Det är helt omöjligt.
Sen kan det vara intressant att se så här att...
Om man har gett den rörelseuppgiften då får man ju som som tränare då analysera om
de kom på ytterskidan.
Hur löste de det?
Vilka rörelser gjorde de det?
Gjorde de det primärt i rörelse i horizontalplanet eller gjorde de det
primärt i rörelser i frontalplanet?
flytta upp tyngd för flyttningen så den sker en bit innan falllinjen.
Och det är där träningen kommer in att flytta den här tyngden närmare
svängväxlingen.
Så det är där utvecklingen sker tänker jag.
Men precis.
Ja, i början av svängen tänker du där.
Ja.
Och det kan ju vara så här, ja men jag vill att du ska vara tung på ytterskidan
tidigare i svängen.
Skulle kunna vara hans uppgift.
Som de kan utforska.
Kungsberget.
Tack.
Hej.
Mm.
för den, då får man bygga om den istället.
I värsta fall så kanske man får sätta det som vi pratade om att skapa begränsningar
rörelseuppgifter med.
Skulle man kunna sätta en morot i backen, när du passerar moroten, här skulle det
vara tyngd tump ut i skidan.
Då har man dragit ihop den rörelseuppgiften lite grann och så får de
utforska den.
Hörligt.
Om man då ska prata om betydelsen för någon som ska lära någon annan.
Om vi pratar om den förståelsen.
Hur skulle du ta dig an den uppgiften?
Om du gör på en skildrarutbildning, det är en U2 eller U1.
Och sen så pratar vi höftledens betydelse och funktioner skidå.
Ja, precis.
För då är det en väldigt stor skillnad.
För då är det inte så att de som lyssnar ska utföra det här motoriskt i en hög
hastighet.
Utan de ska förstå det här så att de själva kan resonera kring det och
analysera.
Och då skulle jag egentligen så här...
Då kan man ju göra en massa olika övningar och så kan man resonera vilka rörelser som
sker.
Och skulle jag vara väldigt konkret och säga två övningar som jag tycker är bra.
Där man kan...
Resonera.
Den ena är långben, kortben, som är en fantastisk övning.
Provar man den och vågar vara tillräckligt bred mellan skidorna i starten så får man
en otroligt tryck under riktig skidan.
Man får allt stöd bära.
Det är för att man gör väldigt mycket angulation i häftledaren.
Alla angulation där, man gör inte den i horisontalplanet.
Där kan man resonera kring flexionen i höftleden på innebenet och angulationen i
höftleden, alltså abduktionen på ytterbenet.
Det är tydligt, för det går att göra den väldigt extremt med stora rörelser.
En annan övning som jag tycker är väldigt bra att resonera kring är crab walk.
Där vi har alla de rörelserna.
Vi har både en adduktion, abduktion, flexion, extension inåt och ut.
Allt finns där.
Det som är intressant med den är att nu gör jag de här rörelserna och vad kommer
det ge för effekter?
För det är effekten som vi vill resonera kring.
Det är vad som händer med reaktionskraften mellan skida och snö.
Jag gör de här rörelserna.
Vad blir effekten?
Vilken reaktionskraft uppkommer?
Och hur väljer jag att hantera den reaktionskraften?
Krabbåk är ju alltid populär och kul att göra också.
Ja, är den där?
För jag vet att jag körde den jättemycket på skottutbildningen.
Det var obligatoriskt och ingen hade kört den innan.
den på slalomskidor, det var jättejobbigt.
Ja.
Japp.
då kommer det fort.
om man inte har boken och vill köpa den vart får man tag i den?
Då tror jag att den finns på Bokus exempelvis.
Eller på Adlibres finns det kvar fortfarande.
Då går det bara att söka där så går det att beställa hem den.
Precis.
ens tidigare uppbilda.
Ja, det kan man också göra.
Eller en puckeltränerutbildning också.
Många gamla skillärare som har blivit puckelträner nu i Olof.
Men du Robert, har du något skillara minne från karriären som värmer extra varmt?
du sa ju det där i början att jag skulle tänka på det och faktiskt är det som jag
ska säga att skildrarexamen 1992 skulle jag säga att det är ett starkt minne.
Framförallt sista dagen när man hade gjort sina omprov där uppe i Björkliden och gick
runt och väntade.
Jag vet inte hur det fungerar idag, men då sattes det upp på en anslags tavla så fick
man gå dit och läsa.
Det var listan.
Jag tyckte det skulle jag säga att den dagen...
Det kommer jag aldrig att glömma.
Det var fantastiskt.
Man blir så närvarande i en sån prestationsmiljö.
Sen har jag också funderat på hur lång tid...
Jag tänkte för 10 -15 år sen att nån gång kommer nån att säga att man ser när du
åker skidor att det var länge sen du tog examen.
Den dagen har jag passerat nu ganska många år.
Den är tråkig, men så är det.
Tack för att tog dig tid.
Vi kanske kommer på ännu fler frågor som vi vill diskutera, så då kanske vi får
komma tillbaka.
Ja, tack.
skulle ju också vilja göra någon puckel special så då tänker jag att du är
självklar på den.
Var kan man hitta dig Robert?
Om man vill ta kontakt med dig eller om du vill få kontakt, var kan man hitta dig?
Absolut, och det får man alltid göra.
Då skickar man ett mail till robert.hansson@skidor.com.
Just perfekt.
Bra, men då har vi tagit ner planen på landningsbanan och så får vi säga tack
till alla er som lyssnar.
Vi ser väl till att länka till boken, Bokus, Adibis och så vidare.
Och sen så tills nästa gång.
Tack!
Bra jobbat.
för idag!