Velkommen til Sidelinja, podkasten for politisk hjemløse.
Og for folk som snart er ferdige med
ferien sin.
Og for gjesteredaktører fra Liberaleren.
Rundt bordet i dag en smørblid Bent-Johan
Mosfjell, en blid Arne Eidshagen og meg selv
Vegard Nøtnæs.
Velkommen tilbake, Bent-Johan.
Jo, takk for det.
Det har vært sommerferie og skoleavslutning på læreråret,
vet du.
Lærerår.
Apropos lærergjerningen, vi kikket på en nyhetssak.
Det var et meningsinnlegg fra en kar som
skrev i Nettavisen om en rapport på skoleverket.
Det er jo at det flommer over av
rasisme og ukvemsord og dårlig kultur.
Ja, seksisme og i det hele tatt negative
holdninger.
Ja, folk blir kalt for horer og jøder
og det er rasistiske ting og det er
ikke bra.
Men det denne artikkelforfatteren etterlyser er jo at
det settes en form for hale på denne
grisen.
Fordi det fremstår som et helt generalisert problem
at bare temperaturen i gryta har gått litt
opp og at vi må gjøre noe med
det.
Men så sier han selv at det er
ikke sånn han opplever.
Jeg tror poenget er at det er en
viss berøringsangst og at det er en del
av det han oppfatter som uheldig språkbruk er
knyttet til folk med innvandrerbakgrunn og så hevder
han at det er noe skolen ikke evner
å ta tak i.
Nei, og han beskylder vel denne rapporten for
å ha litt berøringsangst.
Og poenget hans er jo ikke nødvendigvis at
man skal henge ut folk med annen kulturell
bakgrunn.
At det er vanskelig å løse problemer du
ikke kan snakke fritt om.
Ja.
Og det må jeg jo i utgangspunktet si
meg enig i.
Men nå er jo Bent-Johan her sånn
og han er jo en vaskeekte lærer om
enn ikke muligens den mest mangfoldige skolen når
det kommer til stykket, jeg vet ikke.
Jeg jobber på Humanistskolen, en privat friskole, mens
her representerer jeg meg selv.
Men vi har jo mangfold, vi og, på
den skolen.
Men min erfaring fra at jeg jobbet på
offentlig skole i Oslo og sånn og det,
ting går i alle retninger.
Men det vi nok ser er jo at
det har vært en utvikling i språkbruk de
siste, la oss si, ni årene.
Hvis du hører på språkbruken fra politikere, for
20 år siden, hvordan Barack Obama, Bush og
McCain pratet til hverandre.
Bush var jo satan selv han for 20
år siden.
Ja, mens nå synes jo alle han er
ganske fin egentlig.
Ja, satan er han.
Ja, hvem skulle tro det?
Og folk hyller jo Reagan.
Det skjedde ikke borti 90-tallet for å
si det sånn.
Der har jo virkelig skjedd et stemningsskifte, ja.
Men det som skjer er jo at med
Trump så kom det en eller annen ny
språkbruk der man kaller folk ting.
Nå skal jeg ikke legge all skyld på
han, men der skjedde en generell vulgarisering av
språk og det å kalle folk ting.
Og så sier man det var jo bare
spøk og sånn, og man har fått en
ironi-generasjon nummer to, kanskje.
Så vi hører jo til den opprinnelige.
Ja.
Så vi har lov å være ironiske på
podden.
Bare så det er sagt, altså.
Så folk har en tendens til å faktisk
bruke grovere språk på grunn av at politikere
gjør det.
Og så er det også det at folk
har intern språk.
Vi kan kalle hverandre et eller annet på
godvilje.
Oi, der kommer Bent Johan, han lille feitingen.
Eller noe sånt.
Men så står det en utenfor, som
ikke har fått med seg at vi er
venner og vi kan tulle med hverandre.
Som hører det.
Og hvis man da spøker med jævla hviting
eller noe sånt.
Jeg håper vi kan bruke illustrerende språk her.
Så kan det være en intern kode mellom
to mennesker.
Men for den som hører det utenfra, så
kan det høres ille ut, ikke sant?
Så du har en del mekanismer der, som
gjør at folk ikke tar signaler på det.
Så her tror jeg det er flere ting.
Dessuten har du også fått en utvikling i
skolen som handler om krenkelser.
Du har den berykta 9A-paragrafen, som man
ikke har lenger, den har fått nytt nummer
da.
Som gjør at alt er nesten krenkelser.
Det er en subjektiv vurdering.
Hvis jeg ser stygt på deg, Vegard, så
kan du føle deg krenket, for du er
subjektivt krenket.
Så du har den greia der.
Det betyr at det er lite man kan
gjøre for å korrigere ting.
Men hvis jeg hører på det du sier
nå, så antyder du jo da at dette
som kommer frem i denne rapporten er en
nyfortolkning av noe som alltid har vært der.
Dels at på den andre siden det er
en generell temperaturendring i samfunnet.
Hva angår språkbruk og respekt for en rasjonell
og fornuftig offentlig samtale er kanskje det viktigste
av det, for den har forfalt ganske betydelig
med denne polariseringen som blir eksportert fra USA
for tiden.
Så er det også det hva man regner
som en krenkelse.
Jeg har en gang jobbet på en skole,
jeg skal ikke si hvor det er, men
vi hadde en undersøkelse blant elever der de
skulle rangere krenkelser på en skala fra 0
til 10.
Det å se stygt på noen ble regnet
som 9.
Og det betyr at …
– Blikking.
– Blikking var 9 av de groveste som
man kunne gjøre, og vi kan jo forestille
oss betydelig verre ting enn det.
Det betyr at grensene for hva man regner
som krenkelse kan også ha gått ned.
Så her hadde du både en vulgarisering av
språket og en litt sånn «stakkars deg»-greie,
og så hadde du den 9A som beskytter
mot alle subjektive krenkelser.
«Oi, du ser på meg, det er virkelig
grovt», og så videre.
– Jeg har en datter som er akkurat
ferdig med ungdomsskole nå, og de snakker jo
ofte om «gangsterspråk» eller «ghetto-språk».
Jeg merker jo at de ungdommene tøffer seg
litt med å si ting som er litt
forbudt.
For eksempel, hvis jeg sier noe til den,
så kan hun svare med «hold kjeft, neger»,
som er sånn…
Det er rart, særlig fordi hvis man ser
på hudfargen din, så ser jeg jo…
– Du er så neger som du blir.
– Ja, ikke sant?
Men det som slår meg, det er at
de tingene er jo ikke egentlig…
Det er jo bare det at ungdommer tøffer
seg, og det har ungdommer aldri gjort.
Tenk tilbake på 70-tallet.
Nå slår meg for eksempel «Punken», og så
«Sex Pistols», «Sid Vicious», «hakekors-singlet», og sånn.
Tenk å prøve det i dag, da.
Det hadde ikke gått i det hele tatt.
Jeg tror ikke ungdommer kan tegne pikk på
veggen en gang lenger.
– Å, jo da, det kan de.
– Ok.
– Hva var det for noe?
– Sædfuck.
– Nå har du den der tegningen her.
– Ja, det er sånn «sædfuck».
– Den er jo kulturminne.
– Den er det jo.
Men på 50-60-tallet så snakket de
ikke stygt om det da de banket hverandre
opp.
Så det var ikke noe noe veldig bedre
før.
– Nei, det er en forbedring.
Jeg er helt enig med deg.
Også før i tiden så var det oppgjøret
på tørre never.
– Men jeg må jo si at jeg
opplever det som en tilstramning, da, av akseptabelt
ytringsklima.
En ting er nyttige ting, som den der
MeToo-perioden.
Der fikk man bukt med et uvesen.
Og så går pendelen litt for langt, og
så begynner du å...
Du drar den for langt, og så får
du en motreaksjon, og det går ikke an
å bare gjøre ting fornuftigvis.
Men det jeg ville si var, jeg bare
husker for mange år siden, så fikk prins
Harry masse pryl i pressen, fordi han hadde
møtt opp på et kostymeball som SS-offiser,
eller noe sånt.
Men jeg mener, om det var 2005, eller
2009, eller hva det var for noe, jeg
bare husker at jeg bare...
Er det en guttunge som har lekt med
en uniform?
Who cares?
– Jeg synes det er et godt eksempel,
for nå er du helt utenfor.
Du kan jo ikke dukke opp noensted.
– I nazi-uniform?
– Nei, du kan ikke det.
Du tenker på Siv Jensen, som dukker opp.
– Pocahontas.
– Jeg husker da den kom, så var
det sånn at jeg så det var galt,
men det var et slags vannskille.
Litt før hadde det vært greit.
– Ja, fordi den der nazi-uniformen til
Harry, da jeg var 20 eller 17, hvilken
kjeft som hadde reagert på det.
Kanskje en pensjonist som hadde vært i krigen,
eller et eller annet, men det var liksom...
– Jeg kjenner da Dennis Leary, no cure for
cancer fra 90-tallet.
Vi kan be lytterne høre på den, og
så kan de se om det hadde vært
akseptert i dag.
Det hadde jo ikke det.
Men det er også en greie med at
man sier noe stygt, og så sier man
det var bare en spøk.
Dette her er litt den Motte and Bailey som
du har skrevet om, Vegard.
At man liksom sier det, men så gjentar
man det ofte, og så er det egentlig
ikke spøk, men man kan unnskylde seg med
det.
Men på den andre siden så er det
jo faktisk også reelle tendenser til at man
har holdninger som ikke er bra.
Homo er for eksempel et ekstremt utbredt skjellsord,
og er det det samme også i skolen
i Norge.
Jeg tror ikke alle er så gode til
å slå ned på det.
Lærere rundt forbi.
For det skaper masse styr hvis de gjør
det.
For de kommer da med, ja, men har
du...
Ja, du er rasist.
Nei, for jeg har gjort det.
For eleven har en enorm individuell beskyttelse mot
ting.
Så læreren tør ikke å bruke den makten,
og så blir det bare uro hvis de
gjør det.
Så jeg tror det er et reelt problem,
faktisk, at man ikke våger det.
Jeg har lyst til å reise spørsmålet.
Er det sånn at vi har blitt for
hårsåre for litt sånn fornærmende utsagn?
Også da, når det skjer blant elevene på
skolen.
For å putte det i kontekst, det var
ikke så lenge siden det var noen som
ble dømt for hensynsløs adferd ved nettopp å
si at det er muslimer som lærer barn
å si hore om damer.
Det har jo også prinsipielle sider, ikke sant?
Er det sånn at du ikke bare har
hatpratparagrafen som begrenser ytringsfriheten, men har du faktisk
i virkeligheten mye strammere rammer, sånn at ytringsfriheten
er utfordret mye grovere i Norge enn det
kanskje de fleste forestiller seg?
Eller er det sånn at dette er bare
en marginalgreie?
Vi har mye ytringsfrihet i Norge.
Vi kan si i stort sett det vi
vil.
Mye mer ytringsfrihet nå enn da jeg begynte
med politikk for 35 år siden.
Mye lettere å ytre seg.
Skal vi skille på to begreper?
Fordi ytringsfrihet er en ting, ytringsevne er en
annen.
Jo, det er det.
Men man reagerte ganske mye kraftigere på ting
i gamle dager også.
Du kunne prøvd å banne for 35 år
siden, og det ble slått ganske kraftig nedpå.
Mens i dag slipper man unna med det.
Men jeg tror det er to ting som
fungerer samtidig.
En, er blitt mer hårsåre, og to, er
blitt mer vulgære.
Og så har du fått en konservativ backlash
i samfunnet.
Du hadde en generell liberalisering av holdninger til
homofili, transseksuelle og så videre.
Og nå har du fått en ny nasjonalkonservativ,
sosialkonservativ greie, som ulike grupper som ellers hater hverandre
har til felles.
Muslimer og nasjonalkonservative, de som hater innvandrere, og
russere og så videre, har samme holdningene til
dette.
Ikke alle da, men en tendens.
De er en kraftig gruppe, og de er
ikke venstre.
Og da får du høyre mot venstre, og
så alt det woke kritiserer med det woke.
Du har en jævla suppe, rett og slett.
Av mange ting som er der.
Og det vil automatisk sige ned i skolen.
De ser videoer på TikTok, ting sprer seg
ned i skoleverket.
Vi kan jo nevne en ting da, det
er jo en klassiker å nevne i sånne
sammenhenger, men det er jo faktisk i vår
tid, min tid, bare så vidt, men Life
of Brian ble forbudt i Norge, ikke sant?
Og ble markedsført i Sverige som så morsom
at den ble forbudt i Norge.
Og det er jo på sånn religiøs, ikke
sant?
Og det var siste krampetrekning av sånn der
klam religiøs samfunnskontroll.
Trodde vi, ja.
Ja, kanskje.
Og så kan man jo argumentere for at
noe er importert igjen, som de ble kvitt.
Ja, men hvis jeg ser på Danmark, og
så den typen hensyntagen til religiøse interesser er
på vei tilbake, altså.
Ja, faen, en ny blasfemiparagraf i Danmark.
Ja, ikke sant?
Tenk deg partiet Ytre Sentrum, og da vil
vi jo ha den blasfemiparagrafen tilbake, effektivt sett
i hvert fall.
Det er jo mulig at de ikke uttrykker
seg helt åpent.
Ja, det er en sånn PK-versjon av
det, men det er jo samme klamme opplegg.
Ja, altså, man må skille mellom to ting
her.
Jeg er jo ytringsfundamentalist, og det er vi
alle.
Vi mener at alle ytringer skal være lov.
Samtidig så mener vi jo at det bør
i mitt hjem, i min avis, i mitt
klasserom, er det regler for hvordan man kan
oppføre seg.
Mitt hus, mine regler.
Hvis vi hadde hatt ele...
De fleste oppegående lærere ville si at hvis
du har en elev som skriver og uttaler
seg som Trump, så måtte de ringe hjem
til foreldrene og si hva de har sagt
om folk.
Selv i dagens ganske dårlige skole, så er
det sånn.
Så du har en sånn flip-or-flop
her på at det liksom blir mer akseptert.
Ikke nødvendigvis at man får by eller ikke
får by, for ytringsfriheten skal gjelde uansett, men
man aksepterer et helt annet språk.
Altså, jeg vil aldri stemme på en liberalist
som prater som Trump.
Nei.
Altså, bare på grunn av hvordan han oppfører
seg, sånn bøllete.
Altså, vi er i hvert fall, ja, alle
tre egentlig, snille liberalister.
Glade liberalister.
Og det er viktigere at man, selv om
jeg er tilhenger av at alle ytringer skal
komme, så ønsker jeg at folk skal snakke
fint til hverandre.
Ja, det er jo reglene for, hva skal
vi si, sivilisert debatt, ikke sant?
Du skal liksom ta ting i beste mening
og ikke bruke skjellsord og liksom være saklig
og ikke sette opp stråmenn og
hele den greia der.
Men det er en ting som slår meg,
også siden du peker på, hva skal vi
si, politikere som opphav til, hva skal vi
si, den forråingen eller vulgariseringen av ytringsklimaet.
Altså, hvor viktig tror du rett og slett
at det korte formatet som både voksne og
barn får inn i sosiale medier, at ting
skal være så kompakte, da trenger du gjerne
en sånn skikkelig piskesnert i ytringen.
Hvor viktig tror du det er?
Altså, ta eksempelet at Simen Velle slår seg
opp på TikTok-videoer og ikke på å
holde politiske taler.
Sånn.
Altså, det korte formatet var jo også i
debatter for førti år siden.
Holmgang og sånn, du hadde jo bare et...
Bauge.
Ja, Bauge.
Du hadde bare et halvt minutt eller 10
sekunder, eller jeg husker ikke nøyaktig.
Du måtte prate fort i gamle dager også.
Men jeg tror det er mer utbredt.
Kanskje det er mer utbredt at du har
muligheten, eller alle har muligheten, til å lage videoer.
Og det er jo veldig fint for så
vidt.
Men det gjør også at enhver idiot ikke
bare har rett til å si det han
mener, men faktisk gjør det også.
Og da snakker vi om Velle, da, han er
jo oppegående på mange måter.
Men selvfølgelig, dette er effekten av at alle
slipper til, men da slipper jo alle
til også.
Det er den konflikten der.
La meg spørre om en annen ting.
Fordi denne, la oss si, demokratiseringen av plattformer,
sosiale medier, enhver kan nå ut hvis du
bare sier noe som fanger en eller annen.
Nå begynner folk å klikke på, ikke sant?
Og det er jo at det er en
del folk som ikke hadde sluppet forbi portvokterne
som dere redaktører har vært.
For 20 år siden eller for 50 år
siden, ikke sant?
Hadde ikke kommet i avisen, hadde ikke fått
trykket debattinnlegget sitt, og det var ikke noe
kommentarfelt å ralliere i.
Og så får du nå disse folka, og
det reageres på, ikke sant?
Fordi der ser du på kommentarfeltet i VG
eller en del blogger eller hva enn det
er for noe, så er det for eksempel
svært dårlig språk, altså det er folk som
ikke kan skrive og lese ordentlig.
De klarer å uttrykke seg så det er
forståelig.
De kan med hell ha et poeng,
men de avskrives fordi de ikke, det er
veldig tydelig at de ikke er en del
av de eleverte lag.
Og det må jeg si jeg av og
til reagerer litt på.
Og jeg vet jeg gjør det selv, ikke
sant?
Altså hvis du skriver ukorrekt norsk, så tenker
jeg ok, dette gidder jeg ikke å lese,
liksom.
Men det er noe med at man må
nå ytre seg med det man har da.
Og i et demokrati så har faktisk alle
en stake.
Sånn.
Jeg synes kanskje vi er litt, eller det
er en tendens i debatten offentlig til at
man avskriver litt for lett ting som ikke
føles helt stuerent eller helt kosher for den
eleverte middelklassen.
Jeg vet ikke hva du tenker om det.
Caps lock er noe jævla dritt.
Jeg leser stort sett ikke folk som skriver
med caps lock, for eksempel.
Men det har vært gammelt da, siden 1990
-tallet.
Men jeg tror at redaktørstyrte medier er viktigere
enn noensinne.
At man faktisk har portvoktere som hindrer bullshit
og piss i å ta overhånd.
Jeg er tilhenger av at alle skal få lov
å ytre seg, men det er sant og
usant.
Det er fakta og bullshit.
Det er fakta og piss.
Det er løgn, bedrag, svindel.
Det er tull og tøys, og du trenger
medier som siler dette her.
Det som er interessant er jo alle de
gråsonene.
Du har liksom den ene siden at dette
er sant, og så har du den andre
siden at dette er bare ræl.
Men du har liksom den gråsonen på hva
er egentlig sant, og så er tolkningsrommet i
midten.
Det er interessant, og det er vanskelig for
redaktørstyrte medier.
Men derfor er det viktig med gode redaktører.
Og ulike redaktører, sånt ulike medier.
Det er jo en av grunnene til at
jeg er mot redaktørplakaten og presseplakaten.
Jeg la meg stille et spørsmål.
Jeg hadde en samtale med en kompis i
går, og så kom vi inn på Epstein
-saken.
Og så sier han spøkefullt til meg, fordi
jeg har litt sans for å i hvert
fall følge med på disse alternative måtene å
se verden på.
Så han sier noe sånt som Epstein didn't
kill himself, ikke sant?
Nei, han gjorde ikke det.
Og jeg mener det alvorlig.
Fordi den offisielle historien er så dårlig, og
så er det svakhetene her, hullene i historien
utenfor mainstream er åpenbare, ikke sant?
Og det er så mange sprikende teorier og
sånt, så det er ikke ...
Men det er bare at den er like
tynn på offentlig hold.
Og det er litt sånn en tendens til
at når du pakker ting inn i redaktørstyrte
medier, og en sånn der PK ...
Alle er gift med noen andre i et
annet sted i dette sosiale laget, og alle
snakker med hverandre, og det er liksom sjefen
i ABC er gift med statssekretæren til Hillary
Clinton, som kjenner og svåger til han som
sitter i CNN som er ...
Og så har du liksom ...
Og sånn er det i Norge også, ikke
sant?
Bare ta Kruse Larsen-greiene som Bjarte MP gjør
for tiden, som er veldig artig.
Fordi liksom alle, absolutt alle er Kruse Larsen.
Men det der ...
Det jeg er litt redd for da, for
å yte litt motbør til din Lubna Jafferyske
tro på redaktørstyrte medier, er at jo, nei,
vi har en god del eksempler på det
i det siste, eller de siste årene, og
koronaperioden er kanskje den mest åpenbare, ikke sant?
Nå har vi vel snakket den i hjel, men
det er liksom dette skrotet med munnbind og
Fauci som står der og tar på seg
to munnbind, fordi at det er enda bedre
enn ett munnbind.
Mens vitenskapen på en måte pekte mot
at null munnbind var kanskje det beste, to
uker før man liksom begynte å bruke påbud
for å gjøre det, og så har du
et samlet pressekorps som bare heier dette frem.
Det er liksom ...
Maktkritikken er helt borte.
Eller det der lab-leak-greiene, eller det
ene eller det andre, eller så er det
nedstengingen av samfunnet, ikke sant?
Den der koronakonglomeratet er jo fullt av redaktørstyrte
medier som fullstendig svikter sitt oppdrag, må jeg
si.
Og jeg synes det samme gjelder mange ting
i norsk politikk.
Mange.
Og den der havvind, det er jo ikke
redaktørstyrte medier som setter spørsmål ved det.
Det er koko, det er ikke et regnestykke
som går opp der, men det er liksom
det er en kollektiv middelklasse av politikere eller
sånn elevert lag av politikere og korporatister rundt
omkring som har bestemt seg for at dette
er det vi skal gjøre.
Og så er det nettopp det motsatte av
redaktørstyrte.
Det er Øystein Sjølie på Substack.
Det er Kjetil Rolness.
Det er liksom disse folka som står med
sin egen rakerygg og regner på ting og
sier ifra.
Og så blir det en debatt om det.
Eller kjernekraft.
Eller hva det nå er for noe av
andre saker.
Det er den der hvordan sikrer man seg
mot...
Du er redaktør for Liberaleren, Bent.
Åpenbart er Liberaleren en alternativ stemme.
Og vil jeg si har vært en sånn
ansvarlig, men radikal stemme i...
Ja, vi begynner snart å nærme oss 30
år.
Ikke sant?
Men det må jo være lov å si
at Liberaleren også er grenser til å være
ganske PK på en del ting.
Det er jo også programfestet.
Så det er ikke egentlig en kritikk.
Men det er en observasjon.
Hvis jeg kan være litt frekk nå.
Du er opptatt av å på en måte
holde deg inne med det etablerte.
Er det rimelig å si?
Du ønsker å ha et godt forhold til
tankemiljøer som Minerva eller Civita eller...
Jeg spør.
Jeg ønsker ikke at Liberaleren skal være mer
utrert enn vi faktisk er, for vi har
ganske radikale meninger.
Og hvis du er såpass radikal som vi
alle tre er, for vi er jo alle
tre anarkokapitalister, så bør du ikke fremstå som
enda mer utrert enn du faktisk er.
Og det er ganske riktig.
Så det betyr at profilmessig så bør vi
nå inntil folk som er oppfattet som oppegående,
og ikke de som er oppfattet som skrullete.
Men en av de som jeg leser mye
av er Øyvind Strømmen, som har skrevet bøker
om det, og han hadde et veldig godt
poeng.
Han mener at han har skrevet om konspirasjonsteorier,
og et av hans gode poenger er at
det største kanskje problemet med konspirasjonsteorier er at
det skygger for reell, viktig kritikk.
Og at det finnes masse god kritikk mot
masse av de sakene du nevnte, ikke sant?
Men denne relevante kritikken overskygges av crackpottene.
Og derfor tror jeg det er ekstremt viktig
at man klarer å lage en mur mot
det du står for, som er oppfattet som
en reell kritikk, og Øystein Sjølie ikke sant,
som har en reell kritikk, at man setter
det deres oppgave, altså Øystein Sjølies oppgave, er
å lage en mur mot crackpot- antiklima-greiene.
Ja, klimafornekterne.
De som er jo innvandringsliberale, det er de
som er litt innvandringsmotstandere, men oppegående mennesker, de
må lage muren mot gærningene, mot rasistene.
Ikke sant?
Og det betyr at vi som har en
del alternative synspunkter, vi har masse av det,
vi må lage et skille mot crackpot-overdrivelsene,
slik at våre argumenter, som er en reell
kritikk, faktisk når gjennom og ikke bare avfeies
som at, oi, dette er bare en alternativ
konspirasjonsteori, så er jeg helt enig
med deg at det er enormt viktig med
å kunne skyve på Overton-vinduet, på hva
som er godt å diskutere, men å også
ha et skille slik at man ikke havner
i grøfta, og det finnes mye grøft der
ute, altså.
Ja, ikke sant?
Jeg er veldig med deg på det, men
min opplevelse av det er muligens bittelitt annerledes
enn din, for jeg synes faren er større
på redaktørstyrte side, fordi de har så
mye mer makt.
Det er jo det som er så bra,
at vi har litt forskjellige innfallsvinkler på ting.
Det er jo det, ikke sant.
Også hvis du ikke skal fremstille verden som
et sånt veldig, veldig dårlig sted med bare
masse gærninger over alt, jeg synes jo faktisk
den teknologiutviklingen som har skjedd, den har jo
i hovedsak sluppet til stemmer som man kanskje
ville hatt vanskelig for å slippe til tidligere,
og som ofte har, som meningsbærere helt fornuftige
standpunkter.
Om de ikke gjør det, så har de
i hvert fall en kritikk som noen må
kunne svare på.
Men det som er viktig her er at
jeg synes jo mesteparten av redaktørstyrte medier er
søppel, det og.
Altså Dagbladet.
Jesus Christ!
Og jeg følger med på VG-appen på
grunn av at jeg må følge med på
hva som skjer daglig, og hvor ofte slipper
ikke Mimir Kristjansson til med synsing på et
eller annet?
Hvorfor skal han inn der?
Hva er vitsen med det?
Så det er mye dårlig vurderingsevne blant disse.
Så mitt svar er jo ikke et forsvar
av redaktørstyrte medier, for de har dårlig vurderingsevne
på hva de slipper inn ofte.
Både hva som slippes inn og hva som
ikke slippes inn.
Men jeg tror selve funksjonen, at man har
en vurdering av hvem som prater, at man
har en styring av ordet, tror jeg er
ekstremt viktig.
Men at man har ulike styringer.
Vi har jo snakket en god del på
denne podden i tidligere episoder om Kulturdepartementets nye
strategi mot desinformasjon.
Og der later det til at det viktigste
er kanskje de nye, øvrige reguleringer av sosiale
medier.
Men det de har kommet opp med selv,
er jo nettopp å understreke betydningen av redaktørstyrte
medier.
Og lineær TV, ikke å forglemme.
Ikke å forglemme det.
Skutt fra hofta, Bent Johan, er du
litt på linje med regjeringen?
Eller tenker du annerledes på dette?
Jeg er mot alle sånne statlige styringer om
hva som er sant og usant.
Åpenbart, hele dritten bør nedlegges.
I tillegg så bør man jo kutte all
offentlig pressestøtte.
Man bør, nå vet jeg ikke om det
er konsesjonsordninger på radio og TV lengre, men
man bør fjerne alle sånne konsesjonsordninger.
Det er jo den største grensen på ytringsfriheten
de siste 40 årene.
At man må ha tillatelse fra staten for
å sende radio og TV.
Det stemmer det.
Tenk på det, karer.
I vår levetid har det vært kringkastingsmonopol i
dette landet.
Det er nordkoreansk stats-TV, liksom.
Det er jo helt sprøtt.
Så intenst har myndighetenes ønske om å kontrollere
informasjonsflyten til folk vært, så hvor sprøtt er
ikke det?
At man holder seg med en stats-TV og
radiokanal fortsatt, det er jo vanvittig.
Jeg har trukket opp eksempelet mange ganger, bare
fordi det er litt morsomt, men Elon fikk
jo så jævla mye hets da han tok
over X, ikke sant?
Man hadde russisk propaganda, og så begynte de
å rope om at statsstøttet propaganda må bli
merket på X.
Så svarer Elon med å begynne å tagge
BBC.
Som selvfølgelig er helt riktig.
BBC og NRK er jo flinke på sitt
vis.
De er proffe, og det er store organisasjoner,
og de fremstår troverdige og sånt, men
det gjør dem jo enda farligere.
Og jeg mener den slagsiden som NRK sitter
med, når de dekker ulike ting, og det
har vi jo vært innom gjennom 145 episoder
eller noe sånt nå.
Det er jo helt katastrofe at man finner
seg i, tenk om du ikke hadde hatt
stats-TV, og hadde foreslått NRK som konsept.
Du hadde jo blitt ledd ut av rommet.
Nå må du huske på det, Vegard, at
ifølge det nye programmet om et feministisk perspektiv
på desinformasjon på høyt nivå, så er det
jo bare høyresiden som kan produsere desinformasjon.
Og dermed så er NRK per definisjon ikke
desinformasjon.
Og dermed er det per definisjon venstresiden.
Men problemet er jo at selv vi må
dele inn i høyre og venstre, at du
havner i sånn jævla fotballkamp-greier.774
Man må holde med det laget, og når
man har to lag som begge er onde,
og jeg mener både kommunister og dette her
nasjonalkonservative fascistiske, er onde greier, da må man
bryte ut av den der suppa med de
to grøftene og gå inn på den store,
fine veien mot frihet som vi har.
Jeg er helt enig med deg, høyresiden er
noen mørkemenn som ikke er bevisste på det.
Jeg har jo litt moro av det.
Det der kurset på UiO er jo parodisk.
Men det minner meg om, for det hender
du snakker med litt godt overbeviste sosialister, og
så begynner du å gå igjennom eksempler i
verden.
Hva med Venezuela?
Hva med Brasil?
Hva med ditt?
Hva med datt?
Og så får du hele tiden til svar,
nei det er kapitalismen som har ødelagt det.
Og så begynner du å lukte etter hvert
at mønsteret er at hvis det gikk gærent,
så er det kapitalisme.
Altså kapitalisme er det som gikk gærent.
Og det er litt sånn du opplever at
UiO også tenker her, sånn at hvis det
har gått gærent, så er det høyresida,
fordi venstresida er det bra, ikke sant?
Og så kan du godt finne den samme holdningen
på høyresida og si at alt som
har gått til helvete var sosialisme.
Den fella kan sikkert vi falle i, ikke
sant?
Men det er en sånn utrolig fordumming.
Men til dette med portvoktere.
Universitetet i Oslo er altså en portvokter, og
kan sammenlignes med redaktører.
Og når du tar denne dumskapen og begynner
å trekke inn i portvokterfunksjonen, det er det
som er problemet, og det er jo det
redaktørstyrte medier gjør.
Vi har vel sett oss lei på, tror
jeg, med at NRK for eksempel omtaler Milei
som ytre høyre, ytre høyre, ytre høyre, ytre høyre, fordi det har
konnotasjoner til nazister og fascister og AfD og
alt mulig rart, ikke sant?
Milei har ingenting med disse tingene å gjøre.
Han er helt annerledes enn Trump og AfD
og hele gjengen.
Ja, ikke sant?
Ordentlig forskjellig.
Så vi har lagt oss til å begynne
å kalle dette her konglomeratet, sånn der sentrumsrunk
for Ytre Sentrum.
Fordi det sender et signal om at det
går an å gå for langt i den
der moderatere, alt er i midten-retningen, og partiet
Ytre Sentrum er liksom trygghetsknarken for det,
fordi de er så gode at det er
ikke grenser, det er bare absolutt alt som
er godt og bra og rent og pent
og vakkert og lyst.
Det er bare altfor mye, ikke sant?
Ja, men man har en tendens til at
man henger seg opp i uviktige småting som
er veldig lett, ikke sant?
Man henger seg opp i et eller annet
om at litt feil informasjon om hvordan man
underviser om trans eller sex i skolen, men
man liker at man har tretten års skolegang
i Norge med en felles læreplan der alle
skal lære det samme.
Det har man, ikke sant?
Man sier at man har et eller annet
problem med et eller annet alternativt media, men
man kjøper greit at man har pressestøtte, Klassekampen
får 50 millioner eller Gud vet hvor
mye de får, eller NRK-monopolet, eller offentlige
universiteter på hver knaus rundt forbi i det
ganske land.
Så man tar aldri tak i de store tingene
som påvirker ytringsfriheten.
Man henger seg opp i det ene wienerbrødet
som er så lett, og jeg vil ha
et annet type detaljer, så jeg føler at
nesten all kritikk mot ytringsfriheten henger seg opp
i sånne små, enkelttilfeller som er veldig
lette å gjøre, men man ser ikke på
de store, strukturelle forholdene som faktisk styrer mye
av det.
Det jeg biter meg inn på, fordi jeg
skjønner hva du sier, ikke sant?
Så det hender man kanskje ser med litt
for lite velvilje på, kanskje vi ser med
for lite velvilje på det etablerte eller Lubna
Jaffery, propagandaministerens desinformasjonsstrategi eller noe sånt, men de
sitter altså med makt, ikke sant?
Og de skal kritiseres for den makten, og
det er ikke noen journalister som gjør det.
Subjekt skal ha kreditt fordi at de kjører
dette, men de er de eneste som gjør
det.
Nettavisen kommer til å henge seg på det,
fordi de er litt, jeg vet ikke, de
posisjonerer seg som sånn litt tøffere enn VG,
Dagbladet og tulleavisene.
Men det er mye tull i Nettavisen også.
Men dette med å henge seg opp i
detaljer, fordi det henger over.
Ta den der Epstein-saken da.
Så det er ikke så jævla viktig og
i hvert fall ikke viktig for oss her,
og det er liksom, ok, hvor mye tid
skal man bruke på det?
Det er litt artig, og så er det
sånn perfekt, her er det hull på begge
sider, og det er litt morsomt å følge
med på, fordi at everyone squirms, ikke sant?
Og det der at dette snudde seg 180
grader og eksploderte i trynet på Trump er
kjempegøy.
Er det noen som fortjener det der, så
vær så god.
Kos deg med det, Donald.
Men på dette med offentlig maktbruk, så må
jeg si at det er så mange ting
som avskrives og avfeies som småting som ikke
er det.
Og denne desinformasjonsstrategien er det ene, ikke sant?
Fordi det er sånn statssekretæren der, som Lubna
har jo ikke svart på noe som helst
når Subjekt spør, så det er liksom en
eller annen statssekretær som er utkommandert for å
pliktskyldigst forsvare dette greiene, og han sier
sånn, ja, men det er jo ikke ment
sånn, og det er... Du får inntrykk av
at det er litt sånn brysomt at man
stiller spørsmål.
Litt på samme måte som det var litt
brysomt når folk liksom var opptatt av detaljene
i innretningen på den der sivilbeskyttelsesloven.
En ren, ren fascistlov, ikke sant?
Sånn, hvis Donald Trump hadde innført den, så
hadde norsk presse kokt over.
Ikke sant?
Nå er det, nå er det, nå er
det ute i dagen.
Vær så god.
Dette er fascisme.
Vi hadde heldigvis en fin jusprofessor som
fiksa det.
Hadde vi ikke det på den saken?
Jo.
Hun kommer på Liberal Aften til høsten.
Så bra.
Det gleder jeg meg til.
Det er kjempebra, ikke sant?
Men i den saken så kommer det jo
frem at hun, professoren...
Jeg glemmer alltid navnet hennes, for det er,
men uansett, sånn, som hun er venstredama, og
Venstre skal ha kred i denne saken, ikke
sant?
Fordi de har stått mot dette hele veien,
og ære være dem for det.
På spørsmål fra Solvang i debatten, ikke sant?
Sånn, er du ikke fornøyd nå når FRP
snur, liksom, og når de store partiene ble
gjort om og sånn?
Ja, jo, det er jo bra det.
Men hun, professor Kierulf, hun hadde jo
altså stått og sagt akkurat det samme som
nå er offentlig i komitéarbeidet.
Og det er ikke en kjeft som bryr
seg da.
Og da er liksom, da er det eneste
svaret å kaste de politikerne du har, for
disse folka er ikke gode nok.
Da kan du ikke stemme på dem.
Jeg tror ikke problemet er politikerne, jeg tror
problemet er det politiske systemet, som er lagt opp
sånn at man har insentiver til å gjøre
gale ting hele tiden.
Men da er det utrolig at Venstre fikk
det til.
Jo, jo, av og til går det bra.
Jo, men jeg mener, det går ikke alltid
bra med Venstre, for å si det sånn.
Neida.
Neida, det er greit.
Det er, klokka er enten 6 eller 12
hver gang.
Men det er liksom, det som er helt
påregnelig, er at Arbeiderpartiet og Høire kommer til
å lande på feil side av disse tingene.
Alltid.
Det er helt konsekvent.
Hvis det er snakk om å tilkarre seg
mer makt, styringstillegg til, ikke sant, da er det
tullet som Høire kommer med, Høire og Arbeiderpartiet,
om at nå skulle budsjettene vedtas, bare
de største partienes budsjetter skulle, ikke sant, skal
ha sånn et simpelt flertallsopplegg for statsbudsjettet.
For det var jo så mye enklere.
For da ble jo bare Høire eller Arbeiderpartiets
budsjett vedtatt, og så var det greit.
Så slapp man det tullet med småpartiene som skulle
ha innflytelse.
Det er liksom, jeg vet ikke hvor lite
gangsyn du må ha for å tenke at
det der er greit.
Og så kommer den der sivilbeskyttelsesloven, og så
har jo vi snakket mye om valgloven, og
skrevet om i Liberaleren, og der er vi jo
helt omforent, ikke sant, men det er jo
til ingen debatt i noen redaktørstyrte medier, bortsett
fra Liberaleren, Subjekt så vidt, iNyheter og
Klassekampen.
Men det er en sånn full mediesvikt på det.
Men det handler jo om strukturelle insentiver.
For eksisterende politikere har insentiver for å ønske
å beskytte sin egen makt.
Og det har du sett på alle endringer
i valgloven, stort sett, er at man har
gjort endringer.
Første gang jeg ordnet noen valg var for
Fridemokratene i 1995.
Og da var fristen for å levere inn
valglister i juni.
Nå er det 31.
mars.
Det vil si før partienes landsmøter.
Så nå er det ikke lenger mulig å
ta et oppgjør på et landsmøte, og ha
partisplittelse, og stille til valg.
Det var det før.
Det er bare et eksempel på endringer som
har gått under radaren, som ingen har skrevet
om, bortsett fra meg, som hele tiden gjør
det, for man har insentiver til å beskytte
seg.
Samme med økt partistøtte, og siden man sørger for
at alle partier, inkludert de små, får mer
penger hele tiden, så er også alle de
små veldig glad for partistøtten, selv om noen
sier de i prinsippet er imot, men de liker å
få pengene.
Altså, man lager insentiver som bygger opp under
den politiske makten.
På lang sikt, gale insentiver på lang sikt
har ganske negative konsekvenser, mens hvert enkelt skritt
i gal retning, det er samme prinsipp som
gjør at offentlige utgifter øker.
Ja, selvfølgelig.
Også det er ingen som har noen insentiver
til å bremse, ikke sant?
Det er bedre å være snill. La meg
gjøre et lite poeng, fordi temaet vårt er egentlig
redaktørstyrte medier og portvoktere og den greia der,
sånn kontra mer, jeg liker å tenke på
det som sånne anarkistiske free-for-all med
blogger og podcaster og hva det nå er for
noe, som bare alle gjør sin greie.
Disse tingene er jo sentraldirigert.
Altså, redaktør, eller konseptet om redaktørstyring er i
seg selv en sentralisering og et sånt fokalt
punkt for en maktansamling, ikke sant?
Også kan jo hvem som helst kalle seg
redaktør.
Så vi fant ut, dette er for øvrig
vår første redaktørstyrte sending, for vi har bestemt
oss for at vi er alle tre redaktører,
og du er jo redaktør også, du er
dobbelt redaktør i dag, for du er jo
også redaktør for deg selv og denne podcasten.
Så vi er jo egentlig mer redaktørstyrte enn
Aftenposten, fordi her er alle som snakker
redaktører.
Men, ikke sant, det er hvis man sier
at man må ha en bachelorgrad i kulturledelse
for å kunne jobbe på, ikke sant, så
har du plutselig laget en maktkonsentrasjon, for nå
må folk gjennom en eller annen mølle, som
noen begynner å kontrollere, og så trekker det
til seg folk som er interessert i makt,
og så får du en sånn der trakt
eller sil eller et eller annet, som ja,
den filtrerer nok bort noe, men den konsentrerer
også makt.
Jeg er usikker på om det der konseptet
med redaktørstyring er så jævla lurt, fordi jeg
vil mene at når det kommer til stykket,
så er informasjonen god eller dårlig, og så
er det din fordømte plikt som konsument å
vurdere om dette er god eller dårlig informasjon.
Det tror jeg er et helt grunnleggende feil.
På grunn av mengde, hvis du satt opp
linjer på denne Sidelinja podcast, som gjør
at enhver kan spille inn ting, og så
publiseres det på Sidelinja podcast, i
tillegg til dine setninger og sendinger.
Så da tar jeg og lager en AI
med en podcast, der jeg sier om at
de diskuterer fordelen med urindrikking av hest kontra
sau, og så ber jeg de spille inn
25 minutter på det, og så sender jeg
det inn på podcasten din, og så om
og om igjen genererer jeg det, og så
får jeg alle mine venner til å gjøre
det, og så får du liksom 38 timer
i døgnet med podcast med bare hestepiss.
Da blir du også tilhenger av redaktørstyring umiddelbart.
Men sånn, jeg skjønner poenget ditt, og så
er det jo ikke sånn kjempe...
Det er ikke så veldig mange blogger og
podcaster som har det innholdet du...
Har du prøvd å lese kommentarfeltene i VG
eller der som alle får lov å skrive?
Eller har du prøvd å lese Facebook-grupper
der alle kan kommentere i kommentarfeltene?
Facebook-grupper er greit.
VG er faktisk redaktørstyrt også i kommentarfeltet.
Ja, jeg har ikke lest VGs kommentarfelt siden
19...
Ja, men...
Det er sånn som de stenger om natta,
og det er en eller annen som sitter
og følger med.
Du kan ikke slippe en hver idiot til
med alt de vil.
Nei, nei, men...
Derfor må du ha en styring.
Om du kaller deg redaktør eller hva som
helst annet er egentlig irrelevant.
Du må ha noen som styrer ordet og
velger ut, for hvis ikke så får du
en overflow med piss, bokstavelig talt.
Vi er nok ikke uenige om det.
Så det er liksom ikke en sånn absolutt
alle skal få ytre en hver tanke de
har hele tiden, helt uavhengig av...
Det er ikke poenget.
Men poenget er at når man lager en
sånn litt rigid struktur rundt det, som det
der redaktørstyrt-konseptet er, så på et eller
annet tidspunkt kvalifiserer noe som redaktørstyrt og så
får det en eller annen ry basert på
det.
Så Document.no er redaktørstyrt.
Og så flyr propagandaministeren rundt og sier at
redaktørstyrt er bra per definisjon.
Det er bare fordummende.
Problemet er at for å komme inn under
pressestøtten så må du inn under dette her
systemet for å få adgangskort til Stortinget for å
få pressekort.
Så du har en eller annen sånn lobbying...
Hva heter dette her?
Kartellvirksomhet av folk som får en del privilegier
til adgangsgreier for penger fra staten.
Jeg kan ikke bare som redaktør for Liberaleren
gå inn på Stortinget som pressegreier, for jeg
er ikke medlem av den formelle klubben.
Så du har disse privilegiegreiene som er knyttet
til det som selvfølgelig er feil.
Og de bør man egentlig bryte opp.
Så derfor er jeg ekstremt motstander av å
være med på Vær Varsom-plakaten, selv
om jeg støtter det meste den inneholder.
Jeg vil at man skal ha ulike etiske
regimer, ulike ting i ulike medier.
Så derfor trenger du ulike redaktører på ulike
medier.
Men, ikke sant, sånn problemet mitt er at
man strukturerer det inn i denne veldig aksepterte
og stuerene settingen, ikke sant?
Og så er egentlig det som teller, er
leverer du godt innhold eller ikke?
Så hvis vi på Sidelinja podcast, om vi
er redaktørstyrte eller ikke, enten så leverer vi
bra eller dårlig eller middels, ikke sant?
Og hvis vi leverer dårlig konsekvent, så får
jo folk bare slutte å høre på oss.
Og leverer vi bra konsistent, så kan det
jo hende at vi flere gjør det, ikke
sant?
Det vi bør gjøre som kunder er jo
å støtte uavhengige stemmer.
Altså, du har jo Substacken til noen som
abonnerer på og vil betale for.
Du har Rolness, du har Kjetil, du har
mange som har strømmen, du har mange som
har sånne Substack-løsninger.
Der du kan kjøpe tilgang til skribenter som
skriver interessant, enten du er enig eller ikke.
Og det liksom, Christian Vennerød skrev for mange
år siden, at du som kunde hadde et
ansvar for å benytte deg av gode tilbud.
For det er belønning av gode tilbud.
Og vi burde jo som kunder i det
markedet putte pengene våre og bruke tida vår
på de tingene vi ønsker.
Jeg vet ikke om Sidelinja har en donasjonsknapp
eller bankkonto, det burde de hatt.
Folk burde jo faktisk gå inn og gi
penger til konkrete ting de liker.
Dessverre så skatter vi så mye at vi
har ikke så mye penger igjen som går
direkte til pressestøtte i stedet.
Men det at vi faktisk støtter noen ting
som er bra, det tror jeg er kjempeviktig
som et alternativ.
Det er et himla godt poeng.
Det også, å lese og konsumere bredt.
Og jeg vil jo sterkt anbefale å gå
utenfor redaktørstyrte medier også, for det er faen
meg en boble.
Det er en slags sånn, hva skal vi
kalle det, vårt felles historiske narrativ som skjer
i mainstream-medier, hvor man i stort sett
er enige om hvordan ting er.
Og det at akkurat det der blir utfordret,
det synes jeg faktisk er kjempepositivt.
Men jeg tenkte egentlig å ta opp noe
litt annet.
Du var inne på denne Kruse Larsen-historien.
Jeg vet ikke om dere har fått med
den siste omdreiningen på den historien der.
Jeg tror vi må begynne å kalle det
for Kruse Larsen-skandalen etter hvert.
Det viser seg nemlig at det er en
stakkars redaktør i Nordmørsposten, som ble oppringt eller
kontaktet av en rådgiver i Finansdepartementet på vegne
av finansråd Kruse Larsen, og fortalt det at de tingene
som de hadde skrevet, som jeg tror stort
sett de hadde tatt fra Nettavisen, at det
var feil.
De ville gjerne ha en unnskyldning, en rettelse
av teksten på nettsidene med rettelseslogg, og at
de ville ha at avisen i kommentarfeltene, hvis
noen kommenterte på dette, så gjorde oppmerksom på
at de hadde skrevet noe som var feil.
Og så viser det seg at disse karene
som følger opp dette i Nettavisen, de hadde
jo tatt kontakt med Finansdepartementet, siden jeg tror
den stakkars redaktøren i Nordmørsposten syntes dette var
litt sånn intimiderende, at dette var makta som
sa at nå må du se og rette
teksten din, sånn som vi vil ha den.
Og så ender det jo egentlig med snarere
en retrett og en unnskyldning fra den nevnte
rådgiveren i Finansdepartementet.
Og så det er en kar som heter
Jakob Schram, som er, han er politisk ansatt
og tilhører Arbeiderpartiet.
Men jeg synes jo liksom at det er
en, nå er dette en liten sak i
og for seg, og det er noen som
kanskje tråkker litt utenfor hvor de burde.
Men det er et eller annet med at
jeg tror i gamle dager, ja kanskje ikke
det heller, men man hadde jo forventet etter hvert
sånn gangsyn, at du skjønner at du ikke
går på en eller annen sånn liten lokalavis
og nærmest truer den til å skrive det du
vil.
– Jeg leser litt på den saken, jeg
tror ikke han uttalte seg på vegne av
Kruse Larsen, jeg tror han gjorde det på
eget initiativ.
Det er det som er litt for
milde med tanke på Kruse Larsen, men reaksjonene
på han er jo helt for milde.
Altså dette er jo sånn at du burde
få sparken for en sånn greie, så forhåpentligvis slutter
han i løpet av en uke eller to
eller en måned eller tre.
For det er helt utilbørlig den måten han
gikk ut på.
Det er dårlig dømmekraft.
– Og så tror jeg kanskje han beklaget
seg innenfor en time.
– Ok, såpass raskt, ja.
– Ja, og da tenker jeg liksom at
den flyr.
– Vi kan ikke klokke seg på døgnet
og sente den etterpå.
– Nei, jeg aner ikke.
Jeg synes jeg bare leste at det var
veldig fort at han skjønte at han hadde
gått feil.
Det er liksom lov, men hvis du står
på det i to uker og sier unnskyld,
da er det ut, og du skal ikke
ha noen sånn posisjon igjen.
– Men det er liksom litt tilbake til
den gode gamle Arbeiderpartiet, staten, er det
ikke det?
Det er egentlig en slags kjerne av makt
som eksisterer litt utenfor de formelle rammene av
statsapparatet.
– Men jeg har også lest sånn at
Kristin Clemet har forsvart statsbyråkratiet og hun Kruse-
Larsen, så det kan jo tolkes på ulikt vis.
Og hun er jo ikke særlig tilhenger av
Arbeiderpartiet, så jeg er usikker på hvor
mye spekk og hvor mye kjøtt det er
i den suppa.
Men jeg mener at han rådgiveren er langt
utenfor.
– Det er sikkert.
– Det er helt åpenbart.
– Men altså, hva skal vi si, for
det var jo en sak med at en
rekke Arbeiderparti-politikere på sosiale medier kritiserte Nettavisen for
å ha tatt opp denne saken i det
hele tatt.
Men der tror jeg Nettavisen har helt rett
i at det er jo pressens oppgave å
peke på maktstrukturer, ikke sant?
Også det uformelle.
– Det er kjempeviktig at de gjør det.
Det som er viktig er at de velger
litt gode saker, for de har troverdigheten å
bygge seg på.
Politikere har jo dårlige insentiver, men det har
jo pressen også.
De har jo insentiver for å få oppslag,
så hvis de skriver mye tull og vas, så
den gangen det kommer en alvorlig sak, så
er troverdigheten mindre.
Så jeg tror ikke denne saken var så
alvorlig, men det betyr ikke at det ikke
er masse.
Men det verste i denne greia er jo
LO-greiene med påvirkning av Arbeiderpartiet.
Det er jo korrupt som faen.
– Det er jo tilbake til det du
snakker om, at det er disse strukturelle tingene
som er massive, som er av noen dimensjoner, er
noe helt annet enn de småsakene som kanskje
er mer som artige historier.
– Men vi er jo opptatt av strukturelle
problemer med staten.
Og det er jo på mange vis ganske
nær en del sånne outrerte synspunkter.
Hvis vi popper oss full av litt paranoia
og sånn, så er vi ikke så langt
unna en del anti-mainstream folk.
Så det er en av grunnene til at
vi må være litt – Disiplinerte?
– Disiplinerte og edruelige i hvilke saker vi
som ganske systemkritiske liberalere velger.
Vi har ikke råd til å feile
så mye.
– Det er vel kanskje der vi skiller
litt lag, sånn filosofisk, tror jeg.
– Vi er litt uenige på det.
Jeg er veldig glad for at vi er
uenige på det, Vegard.
På grunn av at vi trenger ulike perspektiver
på det.
– Det jeg kjenner på av og til
er at man er forventet å komme med
lua i hånda og være så jævla forsiktig
fordi man er utenfor.
Og så sitter du i mainstream og mener
helt koko ting.
Jeg mener at jeg gidder ikke det der.
Jeg holder folk til ansvar for det de
sier.
Hvis du flyr rundt og mener havvind er
en god idé, så det skal du aldri
slippe unna.
Jeg er litt opphengt i det der havvind-greiene,
fordi det er så stupid.
Men de er jo klin gærne.
Ta Øystein Sjølie, redaktørstyring og alt det der.
Han får faen ikke utgitt en velskrevet, god,
veldokumentert, saklig, reell, alternativ, et viktig perspektiv-bok
på noe forlag i Norge.
Han må lage sitt eget forlag for å
få gitt ut boka, ikke sant?
Disse portvokterne fungerer ikke.
De fungerer rett og slett ikke.
Og de fungerte ikke gjennom pandemitida.
De fungerer ikke nå når det kommer til
disse store sakene som handler om å pisse
bort neste generasjons oljeformue.
Hadde de dyttet nok på Nord-Norgebanen, så
hadde du faen meg fått den nå, selv
om du ikke kommer til å få den,
heldigvis.
Men disse folka er klin gærne.
Man må bare si fra at, vet du
hva, de folka har ikke klær på seg.
Her er det mye økonomisk interesse.
Du har denne plastposeavgiften, som går til et fond
med millionlønn som har insentiver til å
si at det er problemer med plast.
Og derfor skal vi få høyere plastavgift på
posene, og dermed mer penger til et fond som vi kan
bruke på våre prosesser.
Så du har masse, masse der.
Her er jo argumentet kjempegodt.
Vi kaster så mye plast i India, så
vi må ha plastposeavgift i Norge, der avfallssystemet
er nesten et lukket kretsløp.
Så det er helt håpløst.
Men jeg tenker at jeg gjør gjeng på
mange folk og ting.
Og derfor tror jeg det er ekstremt bra.
Det er en gråsone på hva man skal
tillate, og hvor grov man skal være.
Vegard er jo høflig.
Jo, han er kald og harm, men han er
høflig i språket.
Han er et dannet menneske.
Men det er viktig at man utfordrer den
gråsonen på hva som er tillatt på ulike
måter.
Det er ekstremt viktig at man prater til
ulike mennesker på det.
Jeg liker uenighet.
Men det er også en grense på det.
Du ville aldri invitert noen her til å
prate om QAnon egentlig er greia, og
at Bill Clinton er en øgle fra verdensrommet.
Det ville jeg gjerne gjort, men det ville
jo vært for å utforske hva det var,
denne teorien.
Som en sånn public service greie.
Kle den naken.
Eller bare for moro skyld høre hva
det er.
For det kan jo faktisk være litt artig.
Men poenget er at her har du ulike
perspektiver, men du vil aldri støtte opp under
det.
Nei, nei, nei.
Så det er jo det at man har
ulike...
Selv om jeg er ekstremt tilhenger av redaktørstyring
og moderering og alt sånt, så er det
også utrolig viktig at man har ulike retningslinjer
for det, ulike ståsteder for det.
Det er ekstremt viktig.
Kan vi ikke presisere begrepet?
Jeg tror vi er enige om at redaktørstyring
ikke er poenget, men at moderering er poenget.
En eller annen mekanisme som filtrerer og sorterer
ut.
Problemet mitt er at du har puttet på
en pidestall denne ideen om at det er
en redaktør og et hierarki og en eller
annen sånn greie.
Det er litt dustete for meg.
Fordi det er liksom som om det er
den eneste løsningen som skaper bra informasjon.
Øystein Sjølie og Jan Arild Snoen og Kjetil
Rolness klarer å skrive ting uten en redaktør,
som er helt fint.
Rolness gjorde jo poenget.
Denne artikkelen er redaktørstyrt, så den kan du
stole på.
For å bare understreke det der poenget om
hvor dustete det er å bruke det begrepet
som et sånt panacea.
Men moderering og...
Og moderering handler jo ofte om mengde.
Hvis jeg skulle moderere et Facebook-forum eller
noe sånt, så ville jeg jo sagt at
en grense ville være antall innlegg du får
lov til å skrive per dag.
For da må du faktisk tenke deg om
hva du skriver.
Ikke sant?
Mer enn innholdet.
Så det finnes mange måter å moderere ting
på.
Og så, ja.
Jeg liker moderne, hva skal jeg si, mediegreier.
For du har masse podcaster, du har masse
kilder, det er lett å publisere ting.
Du har en infrastruktur som gjør at ting
er veldig enkelt, egentlig.
Jeg husker da jeg startet Liberaleren, hva gjorde
jeg?
Jo, jeg programmerte HTML-kode og lastet opp
på en FTP-server hver morgen, ikke sant?
Og ti år før det, så skrev vi
på skrivemaskin, og så overskrifter, sånn overføringsbokstaver
vi to.
Letraset.
Ja, noe sånt.
Ikke sant?
Så utviklinga er jo utrolig på vår side.
Problemet nå er at vi har nesten overskudd
av informasjon.
Og hvordan man styrer det, det er interessant.
Og fossiler.
Men ikke sant?
Vi har vært innom det poenget innimellom, ikke sant?
Det er en overflod av informasjon.
Jeg husker, Eric Schmidt, tidligere Google-sjefen, nevnte
på et eller annet tidspunkt, jeg husker ikke
akkurat hva tallet var, men det var liksom,
på syv måneder nå, så genererer vi mer
informasjon enn har vært generert i menneskehetens historie
før de syv månedene, ikke sant?
Og for hver syvende, eller om det var
fire år, men ikke sant, det er en
sånn veldig håndgripelig periode som bare dobler informasjonsmengden
i verden.
Men det poenget vi har vært innom innimellom
er, jeg tror ikke det finnes et fornuftig
menneske i den vestlige verden som ville foretrukket
informasjonslandskapet for 30 år siden over informasjonslandskapet i
dag.
Nei, det er akkurat det.
Men det tenker jeg også, nå har det
kommet så mye.
Ja, kanskje, ikke sant, men poenget er ja,
det er masse som går skjevt, og du
får mye misinformasjon og feil informasjon og løgner
og dårlige insentiver.
Det er akkurat det, ikke sant?
Du har altså så vanvittige muligheter til å
få god informasjon i dag, som du ikke
hadde da Aftenposten og Dagbladet skulle styre hva
du fikk da, eller Gro skulle styre hvilken
informasjon folk fikk.
Man sier sånn at Dagbladet var jo faktisk
bedre i gamle dager.
Men det er ikke poenget jeg vil styre.
Tvert imot så tenker jeg at ja, fra
vårt perspektiv så er jo ting som frihet
og ansvar jo gode egenskaper i et
samfunn, ikke sant?
Og det er det jo en nedside ved, ikke
sant?
Altså hvis du har frihet, eller hvis du
har ansvar for eget liv, så kan det
jo hende at du gjør dårlige valg og
kommer dårlig ut.
Og sånn er det jo litt med informasjonsflyten
også, ikke sant?
Du har ansvar for å informere deg selv
og sånn litt sånn fra forskjellige sider.
Og hvis du ikke gjør det, så blir
du jo ikke informert da.
Og det er jo den nedsiden som
ligger i den friheten eller det ansvaret du
har for å informere deg.
Problemet er at når du har et politisk system
med valg og demokrati og sånt, så vil den
store majoriteten uopplyste pøbler, de trumfer over de opplyste.
Så politikken er jo basert på at du
ikke har individuell påvirkning på ditt valg.
Jeg tror kanskje vi kan minne om Danby
Choi, utmerket kort artikkel i Subjekt her om
dagen.
Ikke alt trenger å være politikk.
Og det han problematiserer... Ingen ting trenger å være
politikk.
Men problematiseringen er jo bare, vi har en
tendens i Norge til å tenke at hvert
problem skal løses politisk, altså skal løses ved
bruk av tvangsmakt.
Det er ikke nødvendigvis en god idé, ikke
sant?
For da begynner du å sentralisere, og hver
gang du gjør et feilskjær, så gjør du
det for alle, hele tiden, på en gang.
Det er derfor jeg er tilhenger av personlig ansvar
på det, og at jeg boikotter ting, hvis
jeg ikke liker det.
Og hvis noen oppfører seg som ekle rasister
på grunn av at de er det, så
vil ikke jeg ha noe med dem å
gjøre.
Jeg prater ikke med dem.
Men jeg vil ikke forby dem å ha
sine meninger.
Men det betyr at jeg må ta ansvaret,
og si at dine holdninger er ikke akseptable.
Og det er viktig.
Ja, jeg er helt enig.
Det er viktig å si fra når folk
oppfører seg som drittsekker.
Og det er viktig, spesielt for oss liberalere,
for at hvis folk er drittsekkere, og folk
er redde, så vil de ha sterk statsmakt.
De vil ha politiske løsninger.
Så det er mye mer grobunn for
liberale holdninger og liberal politikk, et liberalt samfunn
hvis folk oppfører seg bra, og folk kan
stole på hverandre, og at man har det
bra.
Så det er fundamentene for et liberalt samfunn.
Og det blir disiplinert av markedsøkonomi.
Norberg hadde jo en greie om det for
en stund tilbake, om at markedsøkonomi lærer folk
tillit, og lærer folk å oppføre seg bra.
Og det er en gjensidig avhengighet av hverandre.
Markedsøkonomi er et gjentatt spill.
Du møtes igjen.
Jeg må jo si at det jeg ender
opp, eller min algoritme, handler jo veldig mye
om tillit til personer.
Så det betyr at jeg, fordi jeg har
lest mye av Snowden, så jeg stoler på
Snowden.
Han er grundig og reflektert, og sikkert kompatibel
med mine holdninger og alt sånt, men jeg
kan stole på det som kommer der.
Jeg liker å høre på Sam Harris.
Han er jeg ikke alltid enig med, men
han er grundig og saklig og etterrettelig.
De vi har nevnt, altså, Rolness skriver godt,
Sjølie skriver interessant og viktig om energi og
disse tingene, Sørensen på sine områder, det å
finne seg en medieboble som er fornuftig, og
innenfor redaktørstyrte medier, så har jeg så vanskelig
for å finne det.
Jeg har to, eller en som har fulgt
meg gjennom livet, The Economist.
Det er ikke alltid jeg er enig med
dem heller, men jeg opplever at du vet
hvor de kommer fra, du vet hvilket nivå
de er etterrettelige og rasjonelle og saklige, og
ikke lar seg fange av ulike.
Sånn konsistent, bra over 30 år som jeg
har abonnert på dem.
Foreign Affairs er en annen, og så synes
jeg og nå har jeg plukket et abonnement
på Subjekt, for jeg synes de drar
opp en del viktige debatter som ingen andre
redaktørstyrte medier tar.
Så fint, jeg støtter dem litt, bare fordi
at de er en stemme.
Jeg synes Nettavisen kanskje har en tendens til
å ta opp ting jeg er mer interessert
i, enn VG, Dagbladet og Aftenposten drasser
opp.
Men hvordan ser medielandskapet deres ut?
Hva er det dere, hvis vi skal avslutte
med å gi noen anbefalinger, nå sier jeg
The Economist, er verdt å abonnere på.
Ta noen av disse bloggene, har dere noen
Liberaleren, selvsagt?
Jeg kan lide Reason en del, Reason Magazine.
Det er bra.
Johan Norberg leser jeg i alle tilfeller.
Så har jeg mine faste som jeg leser
av de som er nevnt ofte.
Og så sjekker jeg VG og Dagbladet
bare for nyhetene, men jeg har ikke
så stor tillit til det.
Og så prøver jeg å sørge for å
få innspill fra ulike mennesker jeg stoler på,
som jeg er uenig med.
Og det finnes oppegående folk.
Jeg leser for eksempel nesten alt Hans Olav
Lahlum skriver, som er en SV-er,
men han er intellektuelt ærlig og redelig og
interessant.
Men ellers så er det ikke noe sånn
jeg prøver å, jeg har ambisjonen om å
lese mer bøker og sånn, men det tar
jo mye mer tid.
Prøver å unngå de her døgnfluene.
Det rådet med å lese bøker tror jeg
er veldig viktig, særlig i våre dager, hvor
de korte formatene har tatt over på en
sånn måte at det er veldig mange som
synes det er veldig tungt å lese en
hel bok.
Det er jo ikke sånn at folk har
blitt analfabeter, men jeg tror de har ikke
blitt, altså de har mistet erfaringen med litt
lengre formater, som gjør det at en langsom
tanke, den er mange som har vanskelig for
å ta inn i våre dager.
For lite dopamin?
Ja, kanskje det.
Så bøker er definitivt et godt forslag.
Les en bok.
Er det noe du leser, Arne, som vi
ikke har nevnt som du vil anbefale?
Jeg har jo vært gjennom det aller meste,
så det er, det er, nei, jeg tror
kanskje vi har tatt med det meste.
Jeg leser også utvalgte skribenter fra Civita og
Minerva, som jeg leser.
Ikke alle, det er mye rart, det er
det jo, men jeg følger ofte med på
det, for å finne ut om det er
noe interessant der.
Og av og til er det bra ting.
Skal vi si det var det for i
dag.
Det ble et langt møte, men lange formater.
Vi får se om folk tåler det.
Ok, takk for i dag.
Ha det bra.
Takk for at du hører på Sidelinja podcast.
Vi vil gjerne nå bredere ut, så hvis
du snakker om oss, deler oss, eller anbefaler
oss i podcast-appen din, så er det høyt
verdsatt.
Hvis du heller vil snakke med oss i
form av ris eller ros, kritikk, forslag, spørsmål
eller noe annet, så finner du all kontaktinfo
på sidelinja.transistor.fm