Velkommen til Sidelinje, podkassen for politisk hjemløse.
Vi samarbeider med revisor.
Rundt bor i dag Riksrevisor Inspe Trond Sørensen
og meg selv Vegard Nødtnes.
Ja, jeg holdt på å si, hvis du
driver butikk, vet du, og er så omsettelig
tørt og sånn, så må du ha revisor.
Og hvis revisor ikke godkjenner regnskapet ditt, da
har du et kjempeproblem.
Det har du.
Vanligvis er ikke det et problem for det
offentlige, fordi vi har Riksrevisjonen, men det er
jo ikke sånn at de sier «Legg ned»,
og de offentlige myndighetene bruker pengene veldig tullet
og dårlig.
Men vanligvis så kritiserer vi det jo ikke
engang.
Nå har faktisk Riksrevisjonen begynt med det.
Ja, og kritikk fra Riksrevisjonen blir tatt på
stort alvor i offentlig sektor, altså.
Det er ikke kødd.
Det er to steder du ikke vil ha
kritikk.
Det er Riksrevisjonen, og så er det Stortingets
Kontroll- og Konstitusjonskommitté.
Hvis du virkelig får på bokeren fra de
to, da har du gommet.
Ja, du har det.
Og sint Riksrevisor er det du ikke vil
ha i plen.
Men det har jammen NAV fått i den
grad at sosialminister Stens Eng har gjort seg
høy og mørk og streng og sparket direktøren
i NAV.
Det er et eller annet som gjør meg
nesten litt glad over det.
Det er faktisk mulig å miste jobben sin
som sjef i Norge hvis du gjør noe
som ikke holder mål.
Ja, det er veldig ustoltenbergsk.
Ja, eller uapask.
Men jeg har jo en halv mistanke om
at ministeren selv kanskje, eller porteføljene av ministere
bakover i tid, har en del å svare
for som de slipper å svare for fordi
de sparker direktøren.
Fordi det var jo slik at han både
var vellansett og populær i sin egen organisasjon,
altså sett på som kompetent og konstruktiv og
alt det der.
Til og med fagforeningen der, sånn var liksom
dette var…
Det er et farutegn.
Hvis fagforeningen er på ditt lag som direktøren
er topp, da er det på tide å
bytte direktør.
Ja, vårt utgangspunkt kan jo ofte være der.
Ja.
Men jeg tror jo kanskje, fordi det som
ble hovedsaken var at NAV på grunn av
dårlig kontroll på egne data og sånn, hadde
endt opp med å feilinformere departementet.
Slik at departementet får misvisende informasjon om status
i prosjekter og sånne ting.
Og det kan jeg jo forstå at ikke
er akseptabelt.
Jeg er usikker på…
Man kan jo ikke sakskomplekset godt nok.
Så jeg er usikker på hvor subjektivt fortjent
det var for direktøren å miste appenasjen.
Men det er noe med at hvis organisasjonen
du leder ikke fungerer, at det får konsekvenser,
så høres og føles det riktig og bra.
Det er også sånn at man kunne jo
håpet at…
Fordi Riksrevisjonen er en institusjon som på en
måte skal gå disse tingene etter i sømmene
og avsløre svakheter og alt den der.
Det er jo som om man kunne være
fristet til å håpe at du hadde journalister
som egentlig holdt på litt på egen hånd
og var sine egne små riksrevisorer på enkeltområder,
og at det ble litt flere sånne journalistisk
drevende saker med kritikk av offentlige institusjoner og
sløsing og den type ting.
Det har det vært litt lite av.
På det nivået, jeg tror helt ærlig ikke
at vi har en journalist som har kompetanse
til å gå gjennom et sånt talmateriale og
kritisere det.
Det er ikke noe du har lært på
journalisthøyskole-nivå da.
Vet du hvem andre som har fått kritikk
av Riksrevisjonen?
Nei.
Det må jo egentlig være finansministeren.
Finansministeren har fått kritikk av …
Riksrevisjonen slår nemlig alarm om Norge står over
for en trippelutfordring, og det er at vi
bruker alt for mye penger.
Ja, men dette er vår kritikk.
Det er sidelinja av kritikken om statsfinansing i
Norge.
Riksrevisjonen har hørt på sidelinja og kommet frem
til at «Hmm, they got a point.» Ja,
og der er vel poenget det Arne har
foret våre lyttere med til kjedsomlighet.
Det er i denne stortingsperioden at vi går
over kneika, der inntektene går fra å bli
større og mer omslige hvert år, til at
faste forpliktelser begynner å spise opp overskuddet mer
og mer, slik at for hvert år som
går må politikere prioritere hardere og hardere.
Hvilket de ikke har forberedt seg på i
det hele tatt.
Overordentlig ikke, de har bare brukt som fulle
sjømenn.
Så langt remmer og tøy holdt, og så
kommer du til det punktet nå om to,
tre, fire år.
Og unnskyld til eventuelle sjømenn som lytter på
oss nå.
Vi vet det er en urettferdig sammenligning.
Det er ikke greit å sammenligne med politikere.
Dere har ikke drukket opp et statsbudsjett.
Nei.
I hvert fall ikke en modernhet.
Nei, det er faen.
Det er veldig spesielt.
Det har aldri skjedd før at Riksrevisjonen går
inn og kritiserer mengde offentlig pengebruk i størrelse.
Så det er jo nytt, litt interessant.
Vedum burde vel kjenne litt på den kritikken,
og si at dette har vært en del
av.
Men også Siv Jensen, Høyre, Erna og alle
de andre.
Ja, og det er jo som å høre
på sidelinjen.
Ja, den tilgjengelige inntekten er 3 prosent av
oljefondet.
Dette er en vilkårlig og enorm sum som
er fullstendig frakoblet realøkonomien.
Hvilken den er.
Og som en vær som kan lese.
Skjønner?
Og alle våre litt faste lyttere har fått
med seg for lenge siden.
Det er vel ikke lenge til Cosmo kommer
ut og agiterer for en alternativ handlingsregel.
Der vi begrenser statens vekst i stedet for
forbruket fra oljefondet.
Vi har en egen episode, kan noen si
noe om den.
Det høres nesten ut som om han har
hørt den allerede.
Jeg vil si at nå har vi funnet
to positive saker.
Fordi om begge innebærer noe så spennende som
en riksrevisjon.
Jeg er veldig glad i riksrevisjonen.
Ja, det er ikke en håpesinstitusjon.
Blinde hønner og koren og alt det der.
Selv staten får ting riktig inn i mellom.
Det og stortingskontroll og konstitusjonskommitté, det er gode
institusjoner som faktisk gjør jobben sin.
Den jobber litt på tvers av alle partier
og alt sånt.
Det er ikke så lett å lage partipolitisk
spinn på det som kommer ut fra disse
to.
Det er jo veldig bra.
Da trenger vi noen andre saker som ikke
folk tror det går rett vei her nå.
La oss ta turen til Lom.
Lom er en koselig plass jeg har kjørt
gjennom her før.
Ja, det er det og de har en
koselig videregående skole som politikerne har lagt ned
til stor, altså fylkeskommunen har lagt det ned
til fylkespolitikerne.
Da ble det vel fakkeltåg da?
Ja, det kunne man nesten tro, for det
er jo det som er handlingsmønstret og virkemiddelet
man har her i verden.
Men nei da, lokalsamfunnet, de har spredt på
150 bedrifter og privatpersoner, samlet inn 70 millioner
kroner for å starte privatskole i stedet for
den offentlige skolen som politikerne legger ned.
Det skulle man jo tro var en glad
historie der det kom et problem.
Vi løste det.
Og det kostet ikke en skattekrone.
Ja, det ville jo gjort da, for privatskolet
får jo 85% av, men det ville
spart 15% da, om ikke annet.
Men så kom staten på mannen og sa
at dere får ikke tilhattes til å starte
privatskole.
Så fuck you.
Og den naturlige årsaken til det er at
dersom den gjenstående offentlige videregående skolen får konkurranse,
så taper den, og dermed blir det litt
dyrt.
Det blir ikke nok elever til den offentlige
skolen ditt.
Nei, det kan hende at den faktiske løsningen
da ville vært å lagt ned den også.
Ja, kunne startet flere privatskole.
Ja, kunne lagt ned to til, og så
startet en privatskole, så det hadde vært vindvinnet.
Vet du hva vi også kunne lagt ned?
Utdanningsdirektoratet.
Ja.
Fuckings idioter altså.
Det er jo helt sprøtt.
Men det blir liksom ikke, av en eller
annen grunn så blir ikke folk sinte nok
over ting som dette.
Jeg vet ikke om du så den debatten
om kommune-Norge og økonomien, fordi det er
en sånn balansering som de hele tiden må
gjøre i forhold til hvor mye penger de
får av staten, i forhold til hvor mange
unge og hvor mange gamle de har, ikke
sant?
Og han, konsulenten som kom fra noe sånn
kommunesentralforbunden eller noe sånt noe, han hadde også
hørt på sidlinjen.
Skulle han gjøre det av med generalist-kommunene?
Nei, han var ikke helt der.
Men han kunne økonomi og kunne peke på
hva som var de, altså hvorfor dette ble
som det ble, fordi hver gang man tror
at man har legget ned skole, så ble
det fakkeltog, og hver gang de gamle ikke
fikk skiftet bleie på, så var folk bare
litt leise.
Derfor endrer kommunene hele tiden opp med å
kutte der pengene trengs og bruke de der
de ikke trengs, fordi at de får færre
og færre elever, men skal ha mer og
mer penger.
Dette er jo denne loven om KPI-er
og at målestokken blir målet.
Målestokken er, vi må ha færre fakkeltog.
Da blir det mye lidelse hos eldre som
trenger bleierskift og som ikke kan gå i
fakkeltog.
Jeg anbefaler, det er ikke ofte jeg gidder
å se debatten, men akkurat den episoden der
var faktisk veldig interessant, fordi han som presenterte
veldig kalde harefakta, dette er sånn det er,
han var megetyktig.
Ja, det er jo bra.
Også på en riksgenkaster.
Ja, ja.
Det var statlig opphav, litt mindre.
Og så hadde man jo representanter fra forskjellige
kommuner, og så kom de jo fram gang
etter gang.
Ja, og så hadde de bygd glassheis i
Harndal, og forskjellige sånne prydemonumenter til mange, mange,
mange millioner.
Ja, og et kulturhus her, og et middelsalder
her, og et svømmebasseng.
Og gjett hva det fører til.
Rentemæren gjelder.
Og dette var et problem, fordi hvis du
og jeg, eller vi finner ut at vi
skal gå ut og kjøpe en bolig, så
begynner banken å se på hvor mye vi
kan betale i lån.
Og da må vi tolle en rentevering på
3%, det er liksom bankens krav.
Ingen kommuner har operert med å tåle, at
de kanskje må tåle en rentevering noen gang.
Så derfor har disse kommunene, de sliter litt
da.
Men da var det plutselig sånn, de viste
frem bygder, vet du, og det var sånn,
ja, men denne skolen går det 20 elever
på, denne går det 16 elever på, denne
går det 9 elever på.
Men nei, vi skal ikke legge ned noen
lokalskoler her, nei.
Nei, og når de gjør det, og innbyggerne
finner løsninger selv, så får ikke de lov
til det heller.
Nei.
Det er ganske fascinerende.
Det er det, vet du.
Du, en annen ting som er fascinerende, det
er jo disse batterifabrikerne.
Og de lager så mye gøy selv, etter
at de er borte.
Ja, for de blir jo ikke helt sånn
fysisk borte da.
Lokalene står jo der.
Ja, så Freyr har bygd en sånn svært
moderne fabrikklokale oppe i Mo i Rana.
Ja, pluss et litt mindre, kanskje gedigent lokale
på 13 000 kvm.
Det skulle være en sånn pilotfabrik der, for
de hadde jo svære ambisjoner disse folkene.
Og så flytta de til USA, og så
sitter de igjen med noen bygningsmasse oppe i
Mo i Rana.
Som de prøver å få solgt.
Men ingen vil ha de.
Shockingly.
Det vil si, det er mange som vil
ha de.
Men de vil gjerne ha strøm også.
Ja, og det finnes ikke.
Det er fristende å si at kanskje de
kunne gått på batterier, men da ble det
ikke produsert noen batterier der.
Jeg må innrømme at jeg tenker sånn, og
det er ti år til staten har tenkt
å gjøre noe med strømlinjene gjennom helgansystem.
Ja, i planverket sitt.
Fordi det er jo ikke noe sånn at
de kan tilpasse noen markets, at det er
etterspørsel og sånne ting.
For det er jo tross alt en monopolbedrift
som har lagt sine planer.
Om ti år kan Joni Hestanger ha et
sånt kjerneskraftverk stående oppe der og drifte det
bygget der an.
Det er ikke et problem.
Jo, det er det.
For da kommer staten inn og sier det
for å ikke lov til.
Ja, nå vet jeg hvordan vi kan si
det.
Kom ikke inn og løs problemer vi har
skapt.
Nei, det ville vært fint.
De skal vi løse selv.
Om lenge.
Jeg tenker jo så stort næringslokalet, eller to
så store næringslokaler, og det er fremdeles folk
som står i kø for å få strøm
der oppe, for å starte næring.
Problemet er at de får ikke energien dit,
fordi energien i Norge er produsert helt andre
steder.
Det er ikke distriktspolitikk hvis det ikke er
subsidier.
Det at folk bare skal klare seg selv
distriktene bare med vanlig infrastruktur og sånt, det
er ikke greit.
Hør nå, Vedum.
Vedum, veldig god distriktspolitikk er å tillate kjernekraft.
Det gjør det mulig å bygge opp sånne
små industriplasser i Norge, for da får de
nemlig energien produsert der de trenger den.
Disse bedriftene trenger ikke engang å kables til
det vanlige nettet.
De kan bare kobles til det kjernekraftverket de
har, og så kan de eventuelt levere restvarme
til alle andre rundt seg.
Det er et ganske god forretningsmodell som noen
har, og det betyr også at det blir
litt mindre statlig styring av energibruken, og det
ville jo vært jævla grise.
Ja, det ville vært uff av meg.
Uff av meg.
Men mekanismen her er jo da at statenet
har en prioriteringsordning, så Freier hadde boka seg
for å bli koblet til strømnettet, og så
gikk det jo selvfølgelig og helt forutsigbart kunk,
for det var ikke noen forretningside der.
De flytta til USA, de.
Jo, jo, men det var jo fordi at
det ikke var lønnsomt, ikke sant?
Det var ikke mulig å tjene penger på
skrotet de hadde kommet opp med, og fått
milliarder i statsstøtte for.
Og da mister de plassen i køen, rett
og slett.
Og når de da skal selge lokaler der
det ikke er strøm, så er det jo
da ny plass bakerst i køen.
Og da er det ti år.
Det er et flott system.
Det er et flott system, altså.
Hvis bare noen kunne klart å komme på
at dette kunne bli et problem på et
eller annet tidspunkt, for de hadde sett at
det hadde skjedd mange steder før, det ville
vært, nei, uff.
Nå driver jeg og fantaserer om ting som
er helt umulig.
Ja, nei, og det er liksom, og det
er jo samme mekanismen, fordi, ja, fylkeskommunen legger
ned den lokale skolen, folk mobiliserer, samler inn
penger som skal til for å starte en
privatskole, og så kommer staten og sier det
får du ikke lov til.
Da ødelegger du for de andre offentlige skolene
våre.
Flott.
Og så kommer staten og tar skattepengene av
dine tron for å pumpe inn i en
helt forutsigbart ulønnsom batterifabrikk i Mo i Rana,
som, mot alle åds, da blir bygd og
satt opp, og som klarer å gå og
kunk før de får koblet til strøm, og
så får du ikke engang solgt bygningsmasten, fordi
man ikke klarer å prioritere å få strøm
inn i det, eller klarer å ha en
nettleverandør som har kapasitet til å levere strøm
dit det trengs, eller hva det er.
Hvis staten er mer opptatt av å bygge
nett, der tjener de mer enn penger på
det.
Hvis du hadde hatt statlige matbutikker, sånn som
han var en mandami i New York ville
ha, hvis du hadde hatt det, så hadde
argumentet mot det vært hvem faen skal selge
mat til distriktene da, for det er ikke
lønnsomt.
Dette finnes det en veldig god tale om
fra 1989, tror jeg.
Ja, Vara og Skotalen.
Ja, den anbefales på det sterkeste for de
som ikke har hørt den.
Jeg tror vi skal putte den ned i
show notes.
Så, det er jo artig da.
Ok, skal vi hoppe over til en annen
morosak?
Det går ikke tomme for de.
Neida.
La oss ta en liten innledning her.
Offentlige ordninger skaper ofte perverse insentiver.
Denne uken så vi at staten har delt
ut gratis snøkrabbekvoter, som nå selges for over
100 millioner kroner av folk som aldri har
fisket.
Samtidig innrømmer en 60-åring åpent til NRK
at han tar opp studielån for å investere
i aksjer og kaller det sløsing av skattepenger.
Det er jo et greit nivå av selvinsikt.
Altså, her er det to sider av det,
for jeg tenker at det å ta opp
studielån og investere det i stedet for å
bruke det opp, det er en veldig rasjonell
beslutning hvis du kan gjøre det.
Ja, ja, ja.
Det er veldig rasjonelt for han å gjøre
det.
Det er ingen kritikk whatsoever til den som
gjør det.
Jeg gikk jo noen år på Hansøskolen, og
det var ganske mange av de økonomibeviste medstudentene
som gjorde den kloke investeringen og kjøpte leilighet
i stedet for å leie og kom ut
av det med et pengevinst da skoletida var
over.
Jeg var aldri så lur.
Verken fullførte studiene eller investerte i leilighet, sånn
er det.
Men det er dette, hva skal man kalle
det da?
Det er en finansifisering av samfunnet drevet av
staten, hvor du lager omsettbare kvoter som staten
har et eller annet monopol på, men jeg
skjønner ikke riktig mekanismene eller hva som er
formålet her heller.
Du er jo inne på dette Cobra-effekten,
og det har du kanskje fått med siden
vi er inne på den.
Det er andre steder også den Cobra-effekten
har dukket opp.
Jeg har jo et miljøtiltak i Norge, sånn
at vi kjører på brukt frityreolje fra Kina.
Problemet er at det er begrenset hvor mye
frityreolje det er til overs.
Så hva skjer da?
Det er masse kinesere som produserer brukt frityreolje.
Nei, de har bare eksportert palmolie til Norge
som brukt frityreolje.
Problemet med det da, det er jo at
palmolie, det var sånn som du skulle få
ut av Marie-kjeksen her for noen år
siden, var det ikke det?
Ja, og nå skal vi kjøre med den
på dieselbilen vår.
Men her er moroen.
Dette her gjør jo da ikke utslag på
at man saksøker kineserne, men på at Norges
klimakutt har ikke gått som det skulle.
Vi må regne om klimakuttene våre, fordi dette
tiltaket har ført til at vi har brukt
noe som er veldig lite klimavennlig.
Man skulle jo i utgangspunktet tro at hvis
du ble valgt inn i en nasjonalforsamling som
lovgiver, og regjeringen utgår seg av det, at
det faktisk var voksne mennesker i den.
At de klarer å se at det blir
ikke så mye brukt frityreolje her i verden,
at vi kan basere oss på det.
Men to be fair, så er ikke det
noen hindring for Stoltenbergs forfyrperiode med dieselgate-greiene
i Norge, hvor alle fra en uke til
en annen landbruksjord skulle legge seg om til
å produsere biodiesel, og alt skulle kjøre på
biodiesel.
Så var det banale regnestykke i det, at
du bruker mer diesel på traktoren som skal.
Fløye i hodet enn du får diesel ut
av.
Dette er alftageren.
Dette er den løsningen man kommer med når
man ikke fant ut at det ikke lettet
seg.
Da fant man ut at hvis vi bruker
brukt frityreolje, for det er jo så mange
gatekjøkken i Kina som bruker frityreolje, det går
jo bra.
Men de bruker ikke så mange hundre, altså
mange millioner liter med frityreolje i året, at
det er nok til å fylle på 20
% av tanken til en norsk dieselbil.
Det går ikke.
Så da ble det palmolje som ble solgt
som frityreolje.
Skulle ikke overrasket ingen andre enn de som
sitter og regner på disse klimatiltakene og tenker
at dette var en god idé.
De ble nok overrasket.
Åh, hjelp oss.
Det er litt sprøtt, altså.
Og så er jo det der studielånsgreiene.
Hvem som skal meldes opp som student, hvis
du har studiekompetanse eller whatever.
Da kan du jo være evig student.
Du blir 60 og 100 og alt du
vil, i dette tilfellet.
Så da er det altså bare å, jøss,
dette er jo en gunstig og billig lånordning
som jeg kan sitte og trade i aksjemarkedet
for.
Så da gjør jeg det.
Betaler en studentavgift, og så får du billig
lån.
Og det gamle er jo at du ikke
går på et smell i aksjemarkedet.
Jo, jo, åpenbart.
Men så er du kanskje 60, han har
noen år igjen.
Men studiegjeld er jo den typen gjeld som
ikke går i arv.
Så det er klart at hvis du kjører
på med dette, og du er student i
ganske mange år, sånn at ikke denne gjelden
kommer til forfall, så er det klart at
det er bare å dø fra den til
slutt, og så blir den borte.
Jeg hadde en god idé.
Da får du på aksjene, og de hjelpes.
Så snakk om sosialisering av risiko og privatisering
av gevinst.
Ja.
Men dette er jo en middelklassmekanisme som passer
og rimer godt med den velferdsstaten vi har.
Av, for og med middelklassen.
Ja, det er det vi driver med.
Du, vi har jo snakket om at vi
skal bidra til neste års Nanny State Index.
Ja, tips mot oss.
Tips mot oss med takk, men vi har
selvfølgelig noen eksempler.
Det skal ikke overraske meg om vi kan
få komme av mange faktisk, men vi kan
da ha noen nå da.
Så det er, ja, vi har skrevet en
liten innledning her.
Mens staten sløser milliarder, er byråkratiet travelt opptatt
med å detaljstyre hverdagen til få.
En Rema-kjøpmann får ikke lov å sponsere
julegran-tenninger med gratis gotteposer.
Samtidig øker uføre-krisen, og 13 kommuner har
nå over 20 prosent av befolkningen på uføretrygg.
Så denne Rema-kjøpmannen, han får ikke lov
til å dele denne gotteposen, for han har
ikke lov til å markedsføre.
Usunn mat, må vite.
Nei.
Ikke søndagsåpne butikker, og ikke et øl etter
klokka seks.
Så det er liksom, det er en sånn
der helt konglomerat av, og vi har jo
vært inne på denne alkoholreklamen, og vindflasker, og
stærre innlysholder, og alt dette tidligere.
Det er liksom, det er en sånn der
byråkratisk intensitet på dette området, som er helt
absurd.
Så det er jo, det er jo gøy.
Og så har du da handel og kontor,
fagforeningen.
Og vi har fortsatt i kjøpmannsbransjen.
Ja.
De krever nå at Stortinget lovfester når butikkene
må stenge, fordi disse butikkåpningstidene har da est
ut.
Fordi dette er kunstig for kunder, og det
er de man lever av.
Så det må lovfestes at ikke bare skal
ølsalget stenge tidlig, eller ikke være på søndag
med salget av noe som helst, hvis du
ikke har en particularly liten butikk.
Eller.
Som Brustabu.
Eller hvis du ligger i en kommune, hvor
kommunen definerer at det området du er i,
det er et turiststed.
Og jeg antar det er selvfølgelig greit.
Så det var veldig gøy når jeg jobbet
oppe i Nummedalen, fordi da var jeg på
Rødberg, og der var Kiwi oppe til klokka
11 på søndag.
Hele butikken.
Fordi jeg er turiststed, det tror jeg du.
Det var den eneste matbutikken de hadde, den
gikk jo så dundre av dem.
Det er helt nok så absurd, altså.
Og så er det denne statistikken på uføre.
Altså over halvparten av kommunene i Norge har
en økning i uføre.
Og 13 kommuner i Norge har altså over
20 prosent av befolkningen i arbeidsfør alder på
uføretrygg.
Og det er jo den totalitære tendensen på
helt meningsløse detaljer om godteposer og åpningstider og
sånn.
Så det er staten kjempeopptatt av.
Men bærekraften i at antallet ufører bare eser
ut på samme måte som butikkenes åpningstider, det
klarer man ikke å få bokt med, og
ikke fokuserer man særlig på det heller.
Nei.
Vi er mest opptatt av å få skjult
i statistikken, så det ser ut som vi
har lav arbeidsledighet.
Ja, altså, vi snakker bare om ledighetstallene våre,
så skal vi ikke snakke om arbeidsdeltagelse, fordi
det passer så dårlig.
Ja, ja.
Perverse inisentiver foran og bak, det er det
vi skal leve i fremtiden, tenker jeg.
Å ja.
Nei, skal vi si at det var ...
Lurer på om det var dagens, ja.
Ja, han fortreffte det da, folkens.
Hepp, hepp!
Takk for at du hørte på Sidelinja podcast.
Vi vil gjerne nobrere ut, så hvis du
snakker om oss, deler oss, eller anbefaler oss
i podcasthappen din, så er det høyt verdsatt.
Hvis du heller vil snakke med oss i
form av ris eller ros, kritikk, forslag, spørsmål,
eller noe annet, så finner du all kontaktinfo
på sidelinja.transistor.fm