Velkommen til Sidelinja, podkasten for politisk hjemløse.
Og for de som av prinsipp aldri skal
kjøre forbud på ham.
Rundt bor i dag fotgjenger, hvis tog er
det eneste alternativ.
Trond Sørensen og Meisel Vegard Nøttnes.
Du er jo ikke noe glad i tog,
Trond.
Det er jo helt overlegt å kjøre tog.
Fornebubanen begynner å bli så kostbart at jeg
tenker at det er prinsippsakt å ikke kjøpe
billett på det.
Det blir litt fornebubane i dag.
Fornebubane er vel ikke tog, det er vel
T-bane?
Ja, det blir det.
Det er skinnegående.
Jeg har ikke tenkt feil.
Det er T-bane, ikke sant?
Ja, jeg tror det heller.
Enten det er et eller annet hybrid, eller
et eller annet.
Eller så har man funnet en mellomting.
Jeg vet ikke, dyrt er det i hvert
fall.
Vi skal innom det i dag i hvert
fall.
Men du, Trond.
Hvis du skal bygge deg en ny garasje.
Ja, det har jeg gjort før.
Så prater du med en snekker, og så
sier han at det kommer til å koste
100 000 kroner.
Da sier vi ja, men da gjør vi
det.
Så snekker han ferdig denne garasjen.
Det tar litt lengre tid, men så får
du regningen.
Den er på 700 000, og det er
ikke noe tak på garasjen.
Da høres det som jeg har gjort et
offentligt kjøp.
Det høres litt sånn ut.
Det er helt sånn det skal være i
det offentlige, er det ikke det?
Det er vel omtrent sammenlignbart med den godeste
Fornebu-banen som vi kommer inn på.
Denne åtte kilometer lange T-baneutvidelsen i tunnel
fra Majorstua til Fornebu-landet i Bærum.
Det er en ting jeg er skuffet over
der, og det er at det ikke dro
ut fra Valkyrien.
Det eneste som hadde manglet der, var å
starte på Valkyrien og åpne den stasjonen.
Det er jo den nedlagte stasjonen under Stortinget
et eller annet sted, er det ikke det?
Ja, den er bortimellom der.
Mellom Nasjonaltuatoret og Majorstuen.
Kjenner du historien om Valkyrien?
Ja, ja.
Hva vet du for å fortelle meg?
Når man bygde dette T-banenet, så fant
man ut at der måtte man ha en
T-banestasjon, så der bygde man en T
-banestasjon.
Når man hadde bygd T-banestasjonen, det var
ikke helt ferdig med å bygge hele dette
T-baneret, så begynte noen å regne på
rutetider og stopp på stasjonen.
Vi kan ikke bruke den stasjonen der.
Da må vi redusere kapasiteten den veien der
drastisk mye, fordi det blir alt for kort
i mellom.
Dermed får vi ikke nok plass mellom T
-banestettene.
Eneste måten å unngå det problemet på, er
å redusere avgangene med 30%.
Da ble det furore.
Det var selvfølgelig noen fremstående politikere i Arbeiderpartiet,
uten at jeg husker navnet på dem, som
ble veldig sinte, for de ville veldig, skulle
ha en T-banestasjon på Gyren.
Det var selvfølgelig …
– Den bodde?
– Ja, antagelig.
Når de innså at det går ikke, så
var det vel snør og tårer.
Men det ble ikke nok, så når man
tar den T-banen, så kan man se
ut av Windows og si at, oi, her
passerte vi faktisk en nedlagt T-banestasjon, eller
en aldri åpnet T-banestasjon.
Jeg har sett et bilde av Kåre Villhåk,
eller noe sånt, på den der Valkyrien-stasjonen.
– Ja, ja.
– Da er det blitt lagt film der,
da.
Det er en veldig dyr filmsett, eller hvordan
skal jeg si det sånn?
– Men vi er på T-bane, og
man begynte jo da å bygge i slutten
av 2020.
Stort teknisk og økonomisk prosjekt, masse tunnel, og
skal finansieres via bompengene, og Oslopakket 3 skal
betjene masse folk og næring som har fløttet
ut på Fornebu.
– Ja.
– Og da skal det liksom knyttes sammen,
da, og skape kontakt mellom folk.
– Ja, dette blir så flott.
– Man kan nesten ikke sette en pris
på sånt.
– Nei, det er priceless.
– Det er noe med det.
Men man begynte i 2013 med å planlegge
dette skrotet.
Da kostet det 4,5 milliarder.
Er penger det vi må si?
– Det er jo en sum.
– Så går et år, 2014, så måtte
man oppjustere, for dette var jo mye greier
som man ikke hadde tenkt på.
– En av de tingene som de ikke
hadde tenkt på, eller det er et kriteriet
som ligger der, det var at denne skal
gå via lysaker, så du kan bytte og
komme fra lysakerstasjon.
– Helt topp.
– Og problemet med at du skal ha
det fra lysakerstasjon er at da må du
legge det på feil side av E18, og
du må legge det i tunnel, og masse
bebyggelse, alt det som gjør dette dyrt og
vanskelig, det er mellom skøyen og lysaker.
– Nettopp.
Men da var det i hvert fall blitt
10 milliarder.
– Ja.
– Og så går dagene, ukene og månedene,
og så kommer du til byggestart, da er
det 16 milliarder.
Så finner du, nei, nå må vi ikke
dumme oss ut igjen, vi justerer det opp
med en gang, så tok det til 26
,5 milliarder.
– Hvilket er akkurat samme sum som man
antar Oslos nye vannforsyning kommer til å koste.
– Nettopp.
– Og så kommer du til sånn i
fjor og i forre fjor og sånn, og
da er det jammen kommet opp i 31
milliarder.
– Det begynner å bli litt voldsomt.
– Ja.
– Er det noen som har regnet ut
hvor mange passasjerer som skal flyttes før dette
her begynner å henge på greit?
– Det kan du si.
– Jeg begynner å tenke at hele Oslo
og Forelunds befolkning må kjøre den T-banen
hver dag, 200 dager, før dette her går
opp.
– Ja.
Kilometerpris på 3,5 milliarder nå, det er
ikke mange ting her i verden som er
en kilometer lang som jeg ville kjøpt for
3,5 milliarder.
– Nei, det også er litt voldsomt, for
det høres veldig ut som samme prisen som
man har per kilometer på denne nye dobbeltsporet
du må gjennom oss.
– Det går på skinner.
– Det er 10 kilometer til 35 milliarder
nå, men det er klart man har ikke
begynt å bygge eller begynt å gjøre noe
på de stedene hvor det er utfordringer nå.
– Nei.
– Så her er det muligheter for å
få en drastisk økning.
Dette kommer til å bli litt sånn overivrig
auksjon på et eller annet tidspunkt, tror jeg.
– Ja.
Også til alle som betaler bompenger i Oslo,
i 2025 så gikk over 1 milliard av
bompengene direkte til finansiering av Fornebybanen.
Så det hjelper ikke å ikke bruke T
-banen heller.
– Da må du betale for den.
– Ja, men du skal huske på at
jeg har kjøret sånn, jeg har en varebil
på jobben som jeg kjører frem og tilbake
til jobbet.
– Det er topp.
– Og den er elektrisk, så det er
billigere bom.
– Det er eneste måten å betale mindre
for Fornebybanen si.
– Ja, der kjører du ubrukelige biler.
– Ja, ja.
Og du var inne på at trøbbelet var
rundt skøyen, blant annet, 43 meter under bakken.
Da blir det dyrt, da.
– Det blir det.
Altså, det er litt rart, for vi har
jo bygd tunneller under fjorder som er like
lange og billigere.
Så det er et eller annet som er
litt rart her.
– Og hvis man skal trekke frem noe,
den manglende viljen på politisk hold til å
gjøre om på beslutninger når premissene ryker, også
kjent som sånn søndkost-fantasy.
– Ja.
– Altså, hvis du begynner på 4,5
milliarder, og det er det du sier at
det er det verdt, og så ender du
opp på over 30, og ingen har sagt
«Å, i helvete er det de driver med,
det blir ikke noe av dette».
Stopp.
Slutt å grave.
Stopp gravemaskinene.
Sånn, bare gå hjem.
Her skal det ikke lages mer.
– Nå skal vi rydde, nå rydder vi
bare opp, og så sier de at...
– Nå skal vi finne hvem som er
ansvarlig, og så skal de aldri få ansvar
eller en jobb i offentlig sektor igjen, så
lenge de lever.
Fordi du må gjøre ansvar i ellen, ikke
sant?
– Ja.
– Men altså, at politikere, dette er jo
lokalpolitikere da, i Oslo og Akershus, som nå
er ansvarlig for å ha sørt bort 31
milliarder.
– Det er...
– Og det blir sikkert enda dyrere før
de er...
– Ja, altså nå, de har vel to,
er det ikke to år igjen til det
skal være ferdig, eller er det fire?
– Plenty av tid til å gjøre det
dyrere.
– Ja, ja.
De rekker det.
Også, regner man at det kommer en smell
når de begynner å bestille materielle også, fordi
de må jo, jeg vet ikke om de
har bestilt igjen da, men det regner man
at de, enten når de kommer så funker
det ikke, eller et eller annet.
– Ja, skinnene er for smale, og taket
står for høyt, så du kommer ikke gjennom
tunnelen.
– Ja, perrongen gjør at du får ikke
opp dørene.
– Jo, men det var jo sånn med
trikkinkjøp her, et år, for noen år siden,
så var trikkene for lange for perrongene man
hadde.
– Mhm.
– Og så måtte du bygge om alle
perrongene i Oslo.
– Ja, det var ikke så lenge siden
jeg hørte om en tilsvarende, det var på
tog.
Gruppen var i Telemark, på en sånn der
helt avsidesliggende togstasjon.
Så hadde de oppgradert og bygget en ny
togstasjon.
Så nå kommer toget inn, og så går
ikke dørene opp, fordi at perrongen går så
langt opp og på siden av toget at
det er ikke plass til dørene.
– Haha.
– Og det var sånn, ja, nei, men
det var jo flott.
Tror jeg de hadde brukt 20 millioner på
å bygge en ny perrong, og så var
det sånn, ja, den må vi rive og
bygge på nytt.
Fordi her går det jo, i snitt er
det sju mennesker i det ene som bruker
denne togstasjonen, og da skal vi bruke 20
millioner på det, en gang til.
– Ja, ja, ja.
Men det er jo ikke bare i Oslo
man roter.
I Bergen så har man noe som heter
Sotra-sambandet.
Det er, ja, et stort og komplekst samferdselsprojekt.
9,5 kilometer langt veisamband med fire felt,
inklusive fire sånne toløpstunneler med gang- og
sykkelveier og hengebru på 900 meter.
Og her er jo poenget, å få Sotra
som …
– Ja, her vil jeg bare sende en
hilsen til en venninne av meg som bor
ute i Bergen.
– Ja.
– Jeg føler med deg, Veronica.
Hun bor midt oppå et av de fjellene
de sprenger i 24-7.
– Akkurat, akkurat.
– Det er jo sånn helt uholdbart.
Det er ikke sånn at de ikke drar
av en dynamitsalve klokka to på natta hver.
– Nei, det ville jo vært urimelig.
– Men de har fremdeles ikke fått noen
tilbud om kompensasjon, alternativ, bolig, ingenting, ikke sant?
Så dette er jo …
– Nå vil du bli glad, det er
jo fordi at det blir samband til Sotra.
Du slipper å kjøre ferie og sånt.
– Det er jo ikke ferie til Sotra
nå, eller?
Det er vei der allerede.
Så det er bare å snakke om hvor
mye kødet skal være.
– Men her har jo Stortinget tatt på
seg den kloke tenkkatten sin og vet at
dette skal være et offentlig-privatsamarbeid.
– Ja, det er så fint her.
– Og hvorfor har vi det?
– OPS er så fine greier.
– Det er for å sikre kostnadskontroll og
innovasjontron.
– Ja.
– Så det kan du ikke være imot.
Da har du et konsortium Sotralink AS.
Tre internasjonale selskaper som har fått oppdraget med
å finansiere og bygge og deretter drifte i
15 år etter at det åpnes.
Ved signering i 2022 ble dette feiret som
Norgeshistoriens hittil største fastpriskontrakt med en verdi på
nesten 20 milliarder.
Så spoler vi frem til i dag og
nå er det ikke 20 milliarder lenger.
Nå er det 23 milliarder.
– Da regner man at dette konsortiumet bare
går konkurs?
– Det får vi tro.
Trafikkåpningen, altså der inntektssiden kommer, den er utsatt
fra juni 2027 til slutten av 2027 på
grunn av problemer med bruttårn og grunnforhold, et
eller annet sted de skal bygge brus som
ikke stemte helt eller tunnel, eller hva det
er for noe.
Og så er det underleverandører som Multikonsult som
har saksøkt dette selskapet for ubetalte fakturer på
ganske mange millioner.
Og da er det jo dette konseptet med
offentlig-privat samarbeid, OPS, som impliserer en risikofordeling
mellom det private og det offentlige og hvordan
det fungerer.
– Jeg har aldri satt meg helt ordentlig
inn i dette OPS-greiene, men det er
jo noe man har drevet med i en
del år.
Jeg tror det var Kjell Oppset som hostet
opp det konseptet første gangen, tror jeg.
– Han der statuet i Førde, er det
ikke det?
– Jo.
– Han fant noen måter for å ikke
bruke sånne løsninger til å få veier tilbake
til hjembygda.
– Nei, der ordner det seg med veier.
– Ja, det gjør det mye til han,
hvertfall.
– Han er ikke den eneste som har
gjort sånne stund til samfunnsdepartementet, det skal sies.
– Nei, men poenget med dette er en
risikoforsyvning.
Det er det man gjør med en sånn
kontrakt.
Du sier at vi setter ut et anbød,
og så sier man at vi kommer til
å velge det som har akseptabel kvalitet, troverdighet,
men til lavest pris, ikke sant?
Så inngår man en fastpriskontrakt på dette, og
så gir man en oppside i form av
at du får drifte veien og ta bompenger
eller noe sånt i dette tilfellet i 15
år.
Så får du oppdraget, og da må du
ta risikoen selv som utbygger, klarte å bygge
billigere, så god forju.
Blir det dyrere, så er det trist for
deg.
I dette tilfellet blir det dyrere, og senere.
Og den er jo ikke ferdig enda.
– Nei, men problemet er at vi vet
hva som skjer, for hvis dette går over
enda, så er det sånn at da kommer
ikke staten, men kommunen i dette tilfellet, eller
fylkeskommunen, eller hva det nå blir.
De kommer jo garantert til å gå inn
med de midlene som er for å få
fullført prosjektet likevel.
Fremfor at man bare lar dette, ok, er
det noen som vil kjøpe det?
Og så får man gjøre opp den gjeldene
som er.
De som har fått ta tapene sine, ikke
sant?
Som ville vært den riktige måten å gjøre
det på.
Men så, nei.
Så tenker jeg at det hadde jo vært
mulig for privat å bygge den veien helt
uten staten, når dette først er konseptet.
Du trenger ikke noe 15-årskontrakt.
Nei, og så kan det jo, helt sånn
på overflaten, så kan det jo antyde at,
ja, men hvis det nå ble dyrere enn
det var, og det ikke er penger, så
vil jo prosjektet stoppe.
Ja.
Men det vil jo ikke, fordi det er
jo lønnsomhet i det hvis du får det
til en lavere pris.
Ja.
Det er jo det det oppringelige regnestykket går
ut på.
Så du kjøper opp konkursboet til, si, 60
prosent av prisen, da?
Det er jo nettopp det som er mekanismen.
Som gjelder alle andre steder, bortsett fra der
staten blammer seg inn.
Du bygger et eller annet sånn boligkrise i
2008.
Liksom halvbygden skyskrapere, og du bare stopper midt
i, når finanskrisen kom, bare stopper du heisegrana,
og det er ikke lønnsomt å bygge videre,
ikke sant, for nå kollapser hele verdien i
boligmarkedet.
Da har du løpt en eller annen privatrisiko,
og så er det sannsynligvis noen som plukker
opp noen sånne skeletter av noen bygninger til
en tredjedel av prisen, et år eller to
etterpå, og så tenker du, ja, dette skal
vi klare å gjøre noe ut av til
den prisen, og så ordner det seg.
Det er sånn denne mekanismen er ment til
å fungere.
Men det som sannsynligvis er mekanismen her, da,
for vi var inne på at dette var
et konglomerat av sånne skumle utenlandske selskaper, og
når staten blir opptatt av at det skal
jo være det laveste anbudet som vinner, så
kan du hende man velger folk som har
regnet litt dårligere på ting enn alternativene.
Og det kan jo kanskje se ut som
det er noe av greia her, spesielt når
dette selskapet ikke klarer å gjøre opp for
seg og får underlagene dører, og så videre.
På den andre siden, det er ikke mer
enn to uker siden Berthelsen og Garpestad, et
norsk andre firma, gikk over enne, med en
gjeld på nå 2,6 milliarder, med 1
,7 milliarder verdier i boet.
De også drev og bygde vei rundt omkring,
så det er mye usikkerhetsmomenter i å drive
og grave og bygge og sprenge seg veien
og sånt.
Det kan dukke opp mye rart på veien,
du ser ikke hva som er langt inn.
Så resultatet er jo at du løper en
risiko, og den må du kalkulere inn.
Hvis du har kalkulert for lav risiko, og
gjør det gang etter gang, så vil du
til slutt gå på en smell, fordi at
du møter på en større utfordring enn det
du forutså.
Nei, hva skal man si?
Det bare virker som det blir rot med
sånne offentlige prosjekter, uansett hva det er for
noe.
Her er man jo ikke enig om ansvarsforholdene,
selv om man i utgangspunkt har gjort den
risikoforskyvingen.
Grunnforholdene er litt andre, så det ble tyngre
å bygge tunneller likevel.
Det er jo ikke vårt problem som har
vunnet oss dette anbudet, det er jo deres
grunn.
Og så kranger man seg rett opp i
øret.
Dette kalles for MS-kontrakter, og de kommer
i mange forskjellige numre.
De forskjellige kontraktene vurderes i forskjellige ansvarsforhold og
hvem som har ansvar for det som dukker
opp i grunnen.
Problemet her er jo selvfølgelig at hvis internasjonale
kontraktører, som sier at Norge har fullt av
oljepenger, tenker at hvis vi går inn og
underbyr på kontrakten, så blir overskridelsene dekket likevel.
Da tror jeg vi vet hva vi gjør.
Vi tar det rett under 19,8, og
det blir bra.
Så vinner du anbudet, og så går det
på dunken.
Så vinner du ha-vei, eller vinner du
ikke ha-vei.
Vær så glad til.
På sånne kontrakter kan det nok fortere skje.
Jeg kjenner at i en vestlandskommune nå, uten
at jeg skal peke på hvilket, så har
det det problemet at ingen vil gi anbud
på å analysere vannprøvene deres fra vannverkene.
Fordi de har gjort det så vanskelig og
så komplisert, og så stilt så mye rare
krav, at nei, det er ingen som leverer
inn anbud.
Så nå har de utvidet et anbudsfrist og
sendt purringer til alle kandidater i området.
Kan dere ta og sende oss et anbud
da?
Så er det fremdeles sånn at nei, vet
du hva, vi er ikke så interesserte faktisk.
Så dette slår litt begge veier.
Det som pregger dekningen av dette, er jo
hvor trist det er at disse ukjente, det
føles nesten som det er sånn naturuheld, at
man ikke har planlagt dette godt nok.
Ingen kunne jo vite at det var stein
under bakken ut på Vestlandet.
Ingen kunne vite at grunnforholdene ut i en
sjø som du helt fint kunne sjekke på
forhånd var annerledes enn man antok.
Så ender du opp i en sånn der,
jeg vet ikke, det er liksom, disse aktørene
spiller åpenbart til det systemet de spiller med.
Så det er ikke en marked.
Nei.
Det er bare det offentlige som har funnet
en ny måte å rote bort penger på,
og driver dårlig prosjektstyring.
Ad proxy.
Det minner meg jo på, jeg har hørt
mye, jeg har hørt mye om Erik Kristiansson
i dag.
Han snakker vel ikke om akkurat dette.
Podd med Aren, var det ikke det?
Jo, og med Gilbrandt og Suvatna, han har
gått sin seiersgang.
Hvis noen lurer seg.
Han har skrivit sløsebok?
Nei, program.
Sløseprogram, ja.
Dette er et sløseprogram som er på 80
sider og noe, om hvordan de skal kutte
sløsing.
Det er topp.
De er litt lei av å sitte og
se på at FRP stikker av med den,
og det er jo godt, for det er
jo at FRP stikker av med sløsekonseptet.
Weird.
La oss minne om, var det forrige valg,
forrige stortingsvalg, at FRP's forslag til alternativt statsbudsjett
var kommet inn litt høyere enn SES.
Ja.
Så det var fint.
Det er troverdig.
Ja, og i tillegg så drev de sånne
økonomiske tulleregninger, hvor de solgte ut noen private
selskaper for å finansiere det, og så hadde
de tenkt å bruke de pengene hvert år.
Ja, hvorfor ikke?
Det hadde vært så mye bedre hvis du
bare kunne...
Ja, og det er sånn, jeg er helt
tilgjengelig av å selge Equinor for å få
flere hundre milliarder for det, for å fære
med det, liksom.
Men, du kan ikke regne med at du
kan bruke flere hundre milliarder fra salget av
Equinor to ganger, og tre ganger, og fire
ganger, og fem ganger.
Du kan bruke de pengene, kan du bruke
én gang.
Ja, og så er det noe sånn joksete
i den der ideen om å finansiere et
driftsbudsjett på staten ved å selge unna eiendeler.
Ja.
Ikke sant?
Du legger deg på et forbruksnivå du egentlig
ikke har dekning for, men du gjør det
for å vinne valget, da, egentlig.
Det er jo det som er greia.
Selg huset, og selg bilen, og selg kjæringa,
og så bruker du også penger.
Men du bruker dem på en sånn måte
at du sitter med forpliktelser til å bruke
de pengene hvert år.
Det går ikke det.
Det er topp.
Ja, ja.
Skal vi snakke om det hyggelige i trenen?
Skal vi snakke om idrettsalder?
Ja.
Det pleier vanligvis ikke å bli så hyggelig,
men nå pleier det hyggelig.
Det pleier det, ja.
Skal du fortelle hva det handler om?
Fordi man hadde plutselig, og dette hører vel
til Tønsberg kommune, hvis ikke det er feil.
Ute på ferder.
For de trengte idrettssal, og det trenger man
i mange steder i Norge, for det er
svårt på idrettssaler, men det er dyrt å
bygge idrettssal.
Og disse ville ha en sånn fridrettssal, med
ordentlig løpedekk og sånn, og det var liksom
han som på en måte var litt sånn
ildsjele dette her, som satt og måtte si
nei til alle mulige barne og unge som
ville trene inne på vinteren.
Si nei, det er ikke kapasitet, det er
ikke kapasitet, nei, det er ikke plass til
det.
Han begynte å bli litt lei av det,
så han begynte å se på, og så
fikk han liksom pris.
Ja, det koster 260 millioner å bygge en
idrettssal.
Og det syntes han var veldig dyrt.
Så han satt seg ned med en kulepennepapir,
og så satt han og tegna litt.
Og sånn, hmm, kan vi gjøre sånn, og
sånn, og sånn.
Så tok han med seg dette til noen
som kunne nå noe.
Dette er liksom, kommuner er jo de som
skal bygge alle idrettssalene i Norge.
Obviously.
Jeg skal fortelle noe ganske ironisk om det
etterpå.
Det som er greia, han lagde en tegning,
så fikk han noen til å, og dette
var bare en sånn kulepennskisse, og så var
det noen som, ja, ok, vi skal se
på den, så fikk de på den, og
så får de en ferdig idrettssal til 13
millioner.
Som, ja, den har riktet opp bare 100
meters løpebane i stedet for 200 meter med
sving.
Ja, man får jo tro at man ikke
bygger og jakter det samme, men det er
jo et problem man skal løse, sånn at
halen blir poenge i stedet for.
Det han gjorde var jo rett og slett
bare å tenke alt dette på nytt, og
tenke kreativt, og finne en annen løsning for
hvordan bygge idrettssalen, så vi kan få det
til en pris vi kan klare å finansiere.
Og da fikk han det jagget ned til
en pris hvor de klarte å finansiere det
helt uten kommunen.
Så de får nå med et internasjonalt godkjent
løpedekke i bunnen.
Det er sjelden vare, for det finner du
i Grimstad, så finner du det i Bærum,
men du finner ingen andre steder i mellom
der, før denne nå står ferdig.
De har lagt opp så du kan kaste
diskos og slegge, og eneste han trodde de
ikke fikk til, det var sånn stavsprang.
Men da kom det plutselig en sånn stavsprang
-figur innom, og så tenkte han, jo, hvis
du gjør sånn og sånn, da kan vi
ha det også.
Så de har liksom fått seg …
– Rett og slett løste problemet.
– Ja, og dette klarte de innenfor budsjetter
og alt som er.
I stedet for 260 millioner for idrettssal, så
har de nå straks en ferdig idrettssal til
13 millioner, fullfinansiert av næringsliv i området, private
donorer og så videre.
Og appå til da, så har de fått
til så de kan …
De har en sånn trim forredre på formiddagen
med gratis frokost.
– Det er topp.
Vi får håpe kommunen får litt eiendomsskatt ut
av det da.
– Det kan du ta deg.
Det kommer til …
Alt for mye eiendomsskatt.
– Så for å sammenligne, fordi Markeds clearing
price i Markedet er jo det det er,
så Aare, som han fyren her heter, han
har levert idrettssal til 13 millioner.
Det er Markedsprisen på en idrettssal.
For det er faktisk en ting som løser
det problemet man hadde.
Så kan du diskutere om prosjekteringen var den
samme, om omfanget var den samme, størrelsen og
lengden på løpebaner og alt sånt.
Men du har faktisk løst et problem for
13 millioner kroner.
Hvis du skulle sammenligne, så er det som
om kommunen foreslår at en lite med melk
skal bør koste 400 kroner.
– Ja.
– Og så går Aare og kjøper det
på butikken for 20, og sier, se her.
Og da er jo spørsmålet, hva velgere i
denne bygda gjør med kommunen sin?
– Altså antagelig …
– For å gjenvelge de folkene som styrer
den, det kan du ikke gjøre i hvert
fall.
– Nei, men greia er at det han
demonstrerer er jo ikke et lokalt kommuneproblem.
Det han demonstrerer her, det er jo et
…
Det er jo problemet med det offentlige som
skal drive med en sånn ting, for de
langer seg systemer og standarder, og så bygger
de bare på det.
Det er ingen som snur seg rundt og
sier, nå begynner dette å bli dyrt.
Skal vi prøve å se om vi finner
en annen løsning?
For det er ikke mine penger som går
til dette.
Det er jo av andre siden.
Mens når han da føler seg tvunget til
å finne en løsning hvor han ikke kan
gå og bruke av andres penger uten at
de frivillige bare kommer til ham og sier,
ja, men det skal vi være med på.
Det har vi lyst til.
Så må du være kreativ, så må du
begynne å tenke, prøve å finne den boksen
litt på nytt, så kanskje går han å
gjøre det på en annen måte.
Det har han nå maktet å få til
på en ...
Hvis vi skal være litt precise, fordi det
er noen forskjeller som har vært å ta
med seg, hvis du driver ...
Den vesentlige forskjellen på privat og offentlig er
at du har kreativ destruksjon i det private.
Hvis du ikke får til det du driver
med, så går du konk, og så er
det noen andre som tar over produksjonsmittlene, og
så prøver de å gjøre det bedre.
Hvis de ikke får det til, så går
de også konk, og så blir det neste
mann.
Dette fortsetter til du finner noen som vet
hva de driver med.
Det er ikke sånn kommuner fungerer.
Nei.
Der er man opptatt av prosess, og compliance,
og standarder, og formaliteter, og utredninger, og det
ene og det andre, og det tredje.
Kommer du over på privat side, så flytter
fokuset seg, i hvert fall i noen grad,
og i hvert fall hvis du ikke er
sånn kjempe stor bedrift, mer over mot kostnadseffektivitet
og funksjonalitet.
Har du et problem foran deg, det skal
løses.
Hvordan løser vi det enklest?
Og så vil du ofte ende opp med
veldig mye konsulenter og råd, og du skal
dekke ryggen din, ikke sant?
Så du bruker mye penger på å bekrefte
at alt i prosessen er i sin skjønneste
orden, selv om det koster millioner på siden
å få bekreftet det.
Mens når du er på privat side, så
tenker du at, let's just do, dette ordner
seg.
Vi gjør.
Og så trekker tida ut når du gjør
det på offentlig hånd, og det koster penger.
Du skal investere noe, og så har du
ikke fått noe tilbake for det, og så
renner millionene bare på at tida tikker forbi.
Men når du er privat, så har vi
først bestemt oss, så bare setter vi i
gang.
En av de tingene som man har sett
på i kostnadsoverskridelser, det er jo en av
de tingene som virkelig gjør stort utslag, det
er jo tiden fra man begynner å prosjektere
til byggestart.
Det er en veldig kostbar tid.
Hvis det går fire år, så koster det
veldig mye mer enn om det går et
halvt år.
Og en annen ting er jo det evige
insentivet til oss byråkrater.
Det er å minimere risiko for oss selv,
ikke sant?
Hvis det går ut et dokument som sier
at det er greit å bygge, og så
går et eller annet gærent, fordi en eller
annen unge hopper tau der og snubler og
brekker beina, ja, har vi tenkt på det?
Har vi hatt HMS i orden?
Har vi snakket med fagforeninger?
Har vi gjort et eller annet vi kan
kritiseres for?
Det viktigste er å unngå det, og så
blir man veldig god til å finne ut
hva man kan tas på, som man dermed
bruker på anleggingsprosessen på å unngå.
Er du på privatside, så tenker du at
du vet hva, jeg har bare de ressursene
jeg har, og jeg har bare den tida
jeg har, og for hver time jeg bruker
på dette, så kan jeg bruke mindre tid
på noe annet.
Da er det jo rett og slett å
maksimere verdien du får ut av de midlene
du putter inn, ressursene du putter inn, enten
det er tid, eller penger, eller opportunitikkost, eller
hva det er for noe.
Så da får du ting gjort, og da
er det jo verdt å minne om Parkinsons
lov om sykkelskur.
Ja.
Nemlig at hvis du setter ned en kommitté
for å diskutere noe som er fryktelig dyrt,
for eksempel en jernbane, så kommer det en
lovmessig til å bruke mer tid på å
diskutere sykkelskuret i enda jernbanen enn innretningen på
selve jernbanen.
Hvis jernbanen koster en milliard, og sykkelskuret koster
100 000 kroner, så kommer de til å
bruke tid på sykkelskuret.
Og årsaken til det er at det er
lite risiko forbundt med et sykkelskur.
Så du kan diskutere om det skal være
blått eller rødt, og om det skal ha
kapasitet til 8 eller 12 sykler.
Fordi da er alle rundt bordet føle seg
komfortable med at dette er ikke noe stor
risiko.
Det går fint.
Så her kan jeg mene ting stert, og
jeg kan være på laget for rød maling
eller laget for blå maling, og vi kan
krangle så busta fyrker.
Men å være med om jernbanen skal gå
en meter til venstre eller til høyre, det
er konsekvenser på flere milliarder, så det må
utredes kanskje.
Jo, men det var det jeg sa jeg
skulle komme tilbake til.
Det med å bygge idrettshallen, det er jo
en kommunal oppgave til halen, vet du.
Det er jo sånne ting som du finner
i lovverk for hva kommuner skal drive med.
Det er å bygge idrettshaller.
Og så klarer du aldri å oppfylle de
kravene til dekning, på en måte.
Sånn utifra en som statlig vet at behovsnorm
eller hva det nå er, klarer du aldri.
Men det finnes jo et alternativ til det,
og det er jo at idrettsklubben bygger det
selv.
Men det er så komplisert å få lov
til å bygge idrettshallen selv.
Og det de da er avhengig av, det
de trenger er gjerne en kommunal lånegaranti.
For da får du bedre rente.
Det er en halv prosent.
Og hvis du låner 500 millioner og får
0,5 prosent lavere rente, så begynner det
å bli et ganske betydelig forskjellig låneavdrag, på
en måte.
Men alternativet, enten så klarer du å få
dette til å gå opp, eller så klarer
du det ikke.
Per definition er det en konkurs, og da
faller det jo i kommunesender som har garantert
det.
Men siden dette er så komplisert å få
til, hva gjør man da?
Da presser man kommunen til å bygge sin
idrettshallen for sine penger.
Og så har man løst problemet.
Men det er jo den samme kommunen som
da lager lokale byggestandarder og sånn, som ofte
kompliserer det å få ting gjort.
Og det er jo nesten en parallell til
kreativ destruksjon.
Dette er jo proaktiv, byråkratisk destruksjon.
Hvis noe kunne vært, så skal vi sørge
for at det ikke blir.
Fordi risikoaversjon, og sånn regelrytteri, og lysten til
å herske med folk, og hva det nå
er for noe.
Frykten for å miste kontroll, jeg vet ikke.
Men det er et ganske annerledes mindset på
privatside og på offentlig side, og veldig mange,
meg selv inkludert, tilbringer en veldig stor del
av livet i offentlig sektor.
Da blir du farget av det, og preget
av det, og har kulturen i det, og
manglende vilje til å ta risiko på.
Du kan ofte være edel i det også,
og tenke at du kan ikke ta risiko
på skattebetalernes vegne, vel?
Nei.
Jeg mener som en helt genuin motivasjon, så
kan du tenke deg at vi skal ikke
behandle skattebetalernes penger useriøst.
Men selv med en helt edel motivasjon for
det, så endrer du opp med å utrede
ting som ikke skulle vært utredet, bare for
å være på den sikre siden.
Vi kan ikke bruke 70 millioner skattekroner på
dette hvis vi ikke vet at det kommer
til å lykkes.
La oss bruke 10 millioner på utredningen.
Ja, og så overskrider du, og så blir
det 170 millioner til slutt.
Det er litt sånn …
Jeg undrer meg på om vi ikke kunne
komme til en del lenger med bare å
sleppe ting opp litt mer.
Jeg lurer litt på det, men det enkleste
er bare å se for privatisert alt.
Det er der løsningen ligger.
Det er kjedelig å si, for det blir
ikke noe diskusjon på denne podden når man
sier det.
Jeg føler at jeg tror denne podden er
…
Jeg har holdt på å si at alle
redaktørene har avgått med døden før den tid.
Thomas Sowell, økonomen som ikke er avdød, men
jammen vanskelig å tro av og til, for
han er gammel nå.
Han er 95 år, og still live and
kicking.
Akkurat gitt ut ny bok.
Ja, han er en imponerende type.
For de som ikke kjenner Tom Sowell, så
er han svart, økonom og kommunist fra ungdommen,
som kom på bedre tanker.
«What made you change your mind?» Fikk
han som spørsmål.
Det var i forbindelse med at han fylte
90, da gikk han også ut bok.
Det var vel Dave Rubin som stilte ham
det spørsmålet.
Svaret han svarer helt enkelt «facts».
Men det er noe fascinerende med det, for
vi kjenner flere av den varianten.
Det begynte som den radikale på venstre siden,
og så har de endt opp med å
bli fullblodsliberalister eller et eller annet.
Og da har de gått en sånn mental
reise som er så strabasiøs, at du finner
ikke noen som er mer overbevist enn folk
som har vært på venstre siden og endt
opp på, det er bare sånn prinsipielle, klare,
gjennomskjærende argumenter om hvorfor ting er riktig eller
galt.
En av de tingene som Tom Sowell forteller,
som overbeviste han, «dette funker ikke», «denne marxistiske
ting funker ikke».
Det var han fikk sommerjobb, internship eller hva
det var, i et eller annet offentlig.
Og etter å ha vært der en sommer,
så innså han hva det gjorde med den
jobben de gjorde, og at dette var det
offentlige.
Han skjønte jo at sånn foregår det ikke
i privat, og dermed begynte han sin vandring.
Han er vel sånn, vi vil si han
er en liberalistisk kommun.
– Definitivt.
Jeg vet ikke om han selv plasserer seg
som libertarianer, det tror jeg ikke han gjør.
Han sier vel at han er konservativ, men
han er jo på den frihetlige siden av
konservatismen.
Han bruker ikke mye tid på sånn sosialkonservatisme,
for å si det sånn.
Men en av hans maksimer er at byråkrater
i essens bryr seg mer om korrekte procedurer
enn om gode resultater.
Det er viktigere at proceduren følges enn at
resultatet blir bra.
Og det kan man jo trekke en fin
parallell til med denne idrettssalen, når man ikke
er villig til å gå inn i det,
og prøve å få det til, til en
pris som man får gjennomført.
Så sier kommunen heller at du vet hva,
vi må ikke ta noe risiko her, vi
kan ikke love noe vi ikke kan holde,
vi kan ikke ditt, vi kan ikke datt.
Og så sier de 260 millioner.
Så er du sikker på at det ikke
blir noe av, eller at det blir noe
av, men til den prisen?
– Jeg lurer på om noen ganger jeg
sitter og regner på ting og kommer fra
at dette er så dumt, at vi bare
utreder med en pris, så alle skjønner at
dette her kommer av, så det ikke skjer.
– Ja.
– Og så skjer det likevel.
– Og så, ja, så blir man sittende
med postkasser og skjegg og alt sammen, når
andre sier at dette er noe vanskelig å
få til, og så gjør du det for
tjuenedelen av prisen, ikke sant?
Det er faktisk nøyaktig, en tjuenedel av prisen.
– Ja.
Det er 95 prosent, altså.
Det skal sies at nå valgfarter jo han
videresklubber ned til Tønsberg for å se hva
han har gjort.
– Ja.
Hva kan vi lære av dette?
– Ja.
Det er jo, men nå er det plutselig,
det er ikke kommunefolk som reiser dit, det
er idrettsklubber som reiser dit for å si
at, hæ, kanskje vi kan få til noe
på egenhånd.
Kanskje vi kan få til noe uten kommunen.
– Det hadde vært litt syndt, du.
– Ja.
– Men en annen ting da, og han,
jeg glemmer navnet på han, ja, den franske
økonomen som døde i 1850, som skrev om
det sette og det usette.
Nå står det helt stille for meg, men
det er bare det samme.
Det sette og det usette, altså ideen om
at det er lettere å klage over noe
du ser blir borte enn å være trist
over det som aldri ble.
Og det er jo litt det som er
greia med kommunen her også da, at når
du er så risikoavers at du foreslår 260
millioner for å være sikker på at du
ikke blir tatt for noe, så er konsekvensen
da at de du var satt der til
å tjene, som var barn og unge som
skulle drive med i fridrett eller en annet,
det man skulle bygge, skulle være godt for,
blir da stående uten et tilbud.
– Ja.
– Og det er din skyld.
Og det er litt sånn, ikke så ofte
man setter den halen ordentlig på grisen.
Og det er jo veldig ofte man ikke
setter halen på grisen med tanke på hvor
mye midler den jevne kommune disponerer, men bruker
uvølt.
Du opplever prosjekter på å sette seg i
gjeld.
Vi har jo hatt mange valgkamper nå hvor
vi har pekt på gjennomsnittlig gjeldsnivå for norske
kommuner.
Snittet i Norge er altså at hver innbygger
i Norge går og drar på litt over
100 000 kroner i kommunal rentebæren i gjeld.
Og det er 4, 5, 6, 7 000
kroner i året.
Det er litt avhengig av kreditverdigheten.
Det er mer enn den egnomskatten man krangler
om hvert kommunevalg.
– Det hadde jo vært mye billigere for
kommunene eller for de innbyggerne i kommunene å
spare de rentene.
– Mhm.
– Men det er så sjeldent du ser
det.
Jeg har sett det litt nå i Lønnskog
det siste.
Da ble jeg glad, for jeg har jo,
mye siden Lønnskog er min barndomskommune, så driver
jeg og følger litt mer på hva som
foregår der.
– Mhm.
– Og gleden over å se at mine
argumenter nå, som jeg da har brukt i
den lokale Facebook-siden, så nå dukker opp
en uten at jeg bruker de, med at
ja, men her er problemet.
Dere har alt for mye rentebæren i gjeld,
og dette koster mye penger.
Ikke sant?
Dere må se for å redde opp så
dere slipper å betale masse renter.
Det er det som er problemet.
– Nå kom jeg på navnet Fredrik Bastia,
det tenkte jeg på.
Som også hadde denne Broken Window Fallacy.
– Men det er ikke verdiskapning å knuse
en rute, selv om glassmesteren tjener penger på
å komme og bytte vindu.
– Det er poenget.
– Totalsett så har man destruert verdier.
– Men det er det å se det
som ser det sette, men ikke se det
usette.
Og poenget til Bastia er jo å si
at, ja du ser glassmesteren, og du ser
at han får penger på bordet, og mat
på bordet til unga sine og sånn.
Men det du glemmer er at han som
eider vinduet nå, har mindre penger å kjøpe
tyggegummi og feriturer for, eller whatever.
– Kanskje han måtte spise litt mildere.
– Ja, og poenget er at sluttresultatet er
bare at, it's a wash, men det er
bare at samfunnet er en rute-fattigere.
Det er ikke verdiskapende at penger bytter hender.
– Det er eneste som tjener penger på
å knuste vinduer, er glassmesteren.
Eneste som tjener penger på krig, det er
de som produserer båten.
Alle andre i omløpet er tapere.
– Det er noe med det.
Du, skal vi kikke på litt verdensarv?
– Åh, det er så tungt.
Peter, hvor er du nå?
– Vikingtidsmuseet.
Det er da Universitetet i Oslo og Kulturhistorisk
museum som har mast i mange, mange år
om å sikre disse sjøre vikingskipene som vi
har stående ned på Vikingskipmuseet.
Da må det jo være nytt og modern
og spektakulært å bygge det nye Vikingtidsmuseet.
Statsbygd som setter opp dette.
Da skulle utgangspunktet bli en sånn ny verdensattraksjon,
men kostnadene har da sjokkerende nok gått i
været.
– Ja, det har aldri skjedd før.
– Der kommer brått på.
– En av de kostnadene de har der,
det er vel flyttet dette vikingskipet?
– Ja, det var noe voldsom innretning de
hadde for å...
– Ja, det var sånn helt linserisk.
Vet du hvordan den ble fraktet ut dit
fra der den lå før?
– Nei.
– Nei, den ble hivet bakpå en henger
og tevda ut med en traktor.
– Ja.
– Som ordnet i det.
– Jeg tror vel kanskje det har blitt
sjøere siden den gang, for da var det
vel relativt nylig ut av bakken, og nå
har det stått og tørket i 100 år.
– Nei, greia var at det fikk lov
til å ligge ute på bakken utenfor Oslo
Universitetet.
I mange år før de flyttet til museum.
– Å ja.
– Så det var ikke en ny oppgave
av det heller.
– Nei, mye greier.
– Ja.
Jeg skjønner jo at det ikke gjør det
stund til en gang til, men samtidig er
jeg ganske sikker på at jeg skal klare
å tegne en konstruksjon.
Jeg har bakgrunn fra å drive med maskin
- og spesialflytting, så jeg har vært med
å flytte veldig mye rart på veldig mange
rare måter, på veldig mye vanskelige steder.
Det du ikke skjønner hvordan det kom dit,
eller ut av freien, det kan det enn
jeg har vært der og flyttet.
– Det er jo overraskende å høre deg
si at du er så flink på flytting,
Trond.
Fordi det ble jo ikke episode i går.
Fordi du har noen som misslykkes med å
forflytte seg selv hjemmefra til studio.
– Jeg forflyttet meg ned på, la meg
ned, forflyttet meg ned i liggende stilling, og
da sovnet vi.
– Ja, rett og slett forsovelse på Trond
altså.
– Ja, forsov meg på kveld.
– I går, når vi spiller inn, det
ble vel onsdagsepisoden som ikke var ute.
– Ja, min skyld.
– Den er vel fredag, tenker jeg.
– Ja, men uansett så...
– Men det kan vi jo si da
når vi først er inne på det.
Vi har jo snakket litt om fem episoder
i uka og greiene, det tror jeg kanskje
ikke blir en evig vane.
– Nei, det er faktisk litt tidkrevende.
Det er litt jobb.
Skal vi snakke om noen annen hyggelig jobb?
Sånn bare minne på?
– Ja, det kan vi gjøre.
– Liberalaften.
– Det er bare en uke til det.
– Ja, det er en uke til en
eller annen dag, eller i dag, når dette
gis ut, så er det bare over helgen,
og så må du se og komme deg
på Café Amsterdam.
– På tirsdag.
– Da er det live-inspilling av podd,
og...
– This very podd.
– Med vår egen eminente, Vegard Nøtenes, som
samtalepartner for Sara Gaulin, og da skal de
sitte og snakke om Iran, og så skal
jeg ha en mikrofon, så jeg kan prate
litt med dere.
Jeg skal prøve ikke å blande meg så
mye i samtalen, men det kan hende at
dere har lyst til å gjøre det, og
da skal dere få lov til det.
– Det kan nok hende.
– Men kun når jeg har tid til
det.
– Med trådløs mikrofon og sånn, så tror
jeg vi skal få det inn, og den
har vi faktisk testet her i dag, så
da satser vi på at det funker der
nede også.
– Det tror jeg blir ordentlig gøy.
Det begynner å se ut på arrangementet, som
om det kommer litt folk også?
– Ja, så hvis du er i Oslo,
eller i nærheten, eller har lyst til å
ta en Oslo-tur, og kan komme deg
innom Café Amsterdam, tirsdag klokka seks er folk
der, og klokka syv begynner vi innspilling.
Så det blir hyggelig og moro, og vi
tar spørsmål fra publikum, så hvis du har
et lurt, eller morsomt, eller interessant, eller noe
du bare lurer på, så kan du spørre
Sara Gaulin om det.
– Vi er selvfølgelig innerst i lokalet på
Café Amsterdam, så det betyr at du er
nødt til å gå forbi hele barn på
veien.
– Det er en fin bar også.
– Det er det.
– Den i seg selv er verdt et
besøk.
Skulle dørene opp på podiet der være igjen,
så er det bare å ikke være beskjeden,
lukke dem opp, og spassere inn som om
du eier rommet.
– Ja, eller gjerne ikke brokke alt så
mye, hvis man er midt i samtalen.
– Men der er det trafikk ut og
inn hele tiden, så det er ikke noe
å være bekymret for.
– Bare gå med.
– Det blir hyggelig, og det blir drukketull,
og vi skal prate om det hele.
Men vi var ikke helt ferdige med vikinger
og vikingskip.
– Skal vi prate litt mer vikingskip?
– Det har jo vært sånn at når
beskjedene blir overskredet, og ikke er penger på
konto, så får du ikke bygge videre, hvis
du ikke kutter på noe annet, og det
har de begynt å gjøre.
For eksempel kritiske funksjoner for publikum, forskning, og
måtte ha krisepakke fra regjeringen på 50 millioner.
Og det er jo klart at når det
man opprinnelig planlegger bare blir dyrere og dårligere
enn det du hadde tenkt, og ambisjonene er
for høye, og evnene for fraværne, så går
du opp, da.
Og problemet her er jo at det er
jo ikke første gang statsbygd driter seg ut
på sånt.
– Altså, statsbygd står for regjeringskvartalet, så la
oss bare si det sånn.
– Og da er spørsmålet, hvorfor i helvete
har de fortsatt jobb?
– Fordi de er statsbygd, så det er
ingen i det offentlige som mister jobben for
det at de gjør sånt.
– Det mangler litt kreativ destruksjon, gutt.
– Ja, statsbygd har, altså det er en
rekke skandaler der.
De renoverte jo slottet for noen år siden.
Det gikk jo fullstendig sjeis.
De bygde vel det nye Rikshospitalet.
Det gikk heller ikke spesielt bra.
Jeg tror det eneste de klarte å gjøre
på budsjett var å rive det gamle.
– Nye Rikshospitalet, altså det som ble satt
opp og var ferdig i 2000.
– Ja.
– Skal du høre en annen morsom historie
derfra?
– Det ligger jo oppe i streksa ute
i Skauen på Gaustad, der sånn.
Så satt man opp til dette, og man
hadde jo en budsjettram, og den holdt jo
ikke til det man visste man trengte.
Men man bygde jo til det som var
absolutt nødvendig, størrelsesmessig, da man bygde det.
Så var det noen i dette prosjektet som
hadde funnet ut at neimen, vi vet jo
at dette må utvides senere, så kanskje vi
bare skulle bygge litt ute i Skauen bak
her.
Så vi kjøper opp litt Skauen bak, så
vi har liksom rom til å utvide.
Og så blir jo dette skandalet, for det
var jo ikke i prosjektplanen, og man har
brukt penger på ting som ikke var prosjektert.
Det må dere selge igjen.
Så ble det solgt, og så ble det
bygd boliger der, og nå, det tok jo,
jeg tror i 2007 var kapasiteten sprengt, så
da måtte man, fra 2000 var det ferdig,
2007, da er det stoppfullt, og man begynte
å tenke på at her må vi bygge
videre.
Og nå er jo liksom den store greia
på Rikshospitalet, er jo at man nå bygger
tårn der.
–Ja.
–Pasientbehandling i tårn.
Og det er jo nettopp fordi man har
ikke noen plass å bygge ute på, så
da må man bygge oppover.
Jeg gjetter at det, skal vi gjette på
om det blir kostnadsbrekk eller ikke?
–Jeg føler at det er klart.
–Jeg synes ikke at erfaringer fra et bygget
rett ned i gata for det, nemlig dette
nye livsvitenskapsbygget, så kan det i hvert fall
sikte mot overskridelse, da.
–Vi får ikke snakket om disse vikingskipene, for
det kommer så mye sånne kodord, så statsbygg,
altså.
–Ja.
–Det blir sidespor og sidelinjer med en gang.
–Nei da, men ikke sant?
Vi snakket om regelverk og til og dal
som kommuner styrer med, og det er jo
sannsynligvis mye av det samme med statsbygg, HMS
-krav, å være fagorganisert i bedriften, det ene,
det andre, det tredje og det fjerde kravet,
som er mer eller mindre unødvendig, og som
man drasser med seg inn, og så blir
alt vondt, vanskelig, klønete og byråkratisk.
–Fortell deg en morsom historie om det.
Jeg var leid inn for å gjøre en
liten jobb i regjeringskvartalet for mange år siden,
en liten sveisejobb.
Det var noen som hadde klart å klemme
seg mellom noen hjerdestolper og kommet inn i
en bakgård der.
Det var en snarvei, egentlig, men det skulle
ikke gå folk der, så jeg ble leid
inn for det.
Dette måtte vi gi pris på.
De i statsbygget var så hyggelige å si
at ta den tiden dere regner med å
bruke gang med to, for det er så
mye, det tar så mye tid med avgangskontroller
og sånt nå.
Jeg skulle bare stå ute lags der alle
går og sveise, men allikevel så måtte vi
ha avgangskontroll, og det var så mye styr
med at vi måtte regne dobbelt pris på
tid.
Det ble vi bare tipset om før vi
bytte på jobben.
Ja, ja.
Det er klart, da blir det dyrt, da.
Jeg tror, jeg vet ikke hvor mye mer
det er å si om vikinger og vikingskipmuseet
annet enn at et godt sparetiltak i fremtiden
hadde vært å slutte å bruke statsbygd til
å prosjektere ting.
Men så har jeg et råd som en
løsning, og den løsningen der er inspirert av
en hendelse tidligere i dag, når vi begynte
å spille.
Da gikk brannvalget, Herman.
Det gjorde den.
Hvis vi setter fir på det gamle vikingskipet,
da blir det jævla mye billigere.
Da er det mye løst.
Med de kulturvandalistiske ord, Sørensen, tror jeg vi
avslutter for i dag.
Det gjør vi.
Ha en fortreffelig dag.
Have a good one.
Takk for at du hørte på Sidelinja podcast.
Snakk gjerne om oss.
Like, del og anbefale oss i podcast-appen
din, eller delta i kommentarfeltet på YouTube.
Har du ris eller ros, kritikk, forslag, spørsmål,
eller noe annet, så finner du all kontaktinfo
på sidelinja.transistor.fm