Velkommen til Sidelinja, podkasten for politisk hjemløse.
Og for alle de som syns veldig synd
på dere for å sultne barna de har
bruka.
Rundt bor i dag beistandsarbeider Trond Sørensen og
meg selv, Vegard Nøttes.
Visste du, min venn Trond, at Norge er
et av landene i verden som fortsatt kritiserer
det å gi bort mer enn en prosent
av det vi tjener?
Jeg visste ikke at vi var det eneste
landet, men det er ingen overraskelse at vi
står inn på den bauta.
Nei, det skal jeg ikke påstå.
Det er et sted som norske politikere er
villige til å dø på, for å si
det sånn.
Velge seg sine bakker.
Dette godhetsmaskineriet er vel tema i dag.
Og det er jo ikke helt urelatert til
andre episoder vi har hatt i det siste,
for denne Epstein-saken avslør jo at det
fort kan bygge seg en sånn liten cottage
industry rundt sånne store håndingkroker med penger.
Ja, og så har man jo gjort dette
beistandsgreiene i Norge.
Det ligger jo ikke bare et departement, eller?
Nei, det er alle steder.
Det er som beredskap.
Det er det i alt.
Man har et som på en måte fokuserer
på det, som får en del av pengene,
så tror jeg UD får mesteparten av pengene.
Tror du UD forsvinner seg greit av kaka
der?
Ja, UD vet å få ta en solid
klunke av den summen og bruke til, definert
som bistand, men jeg vet ikke om det
er, vi skal kanskje grave oss litt ned.
Bistand til Terje Rød og sånne.
Det virker nesten som det er det som
er greia.
Bistand til tenketanker og bistand til alt annet
enn det som trengs.
Men det er klart, det er jo ikke
småpenger, dette her.
Så i 2024 så brukte vi 56 milliarder
på bistand.
Det er mer enn vi bruker på politi
og rettsvesen og beredskap til sammen.
Og de pengene bruker vi på en sånn
måte at det er veldig vanskelig å vite
hva det går til, hvor det går til,
hva vi får ut av de.
Indeed.
Alle de tingene som på en måte ellers
er veldig viktige.
Vi må ha kontroll og sånn, for det
pleier disse fine stortingene å snakke pent om.
Det gjelder liksom ikke på bistand.
Nei, vi må ha kontroll på hva du
skriver på linkingen din, Trond.
Hva politikerne gjør med milliarder, det er ikke
så viktig.
Ja, men det blir mer bråk av å
råte bort penger på jernbanen i Moss, eller
alt mulig sånt, enn om du råter bort
år etter år i bistand.
Det er det som ikke.
Det er ikke store avgiftsoppslag med FAD-DS.
Vi vet ikke hvor 10 milliarder har blitt
råta bort 100.
Men det er klart, hvis du skal bruke
30 ganger mer penger enn det som er
rimelig på å bygge jernbane, så får du
det ikke til.
Da har avisene noe å skrive om, for
det er mål, måloppnåelse, ingen sammenheng mellom de
to, og pengebruken er koko.
På bistand er målene så vage, og vi
føler oss så snille når vi gir det.
Det er sånn mål i seg selv at
man skal bruke denne prosenten, og da blir
det som det blir.
Det man vel ser hint av i disse
Epstein-postene og ganske mange andre områder, er
at denne bistanden fremst står litt som en
lekegrinn for diplomater, at det er en del
personlig prestise.
Det er skalkeskjul for diplomater for å gjettsette
fredsindustrilivene sine.
Ikke for å forsvare dem, men for å
tenke sånn.
Jeg tror at disse menneskene tror at de
gjør veldig godt, og dermed bare fortjener veldig,
veldig, veldig mye.
Det er liksom det verste.
Det blir litt på nivå med Hitler, trodde
sikkert han var en god man, han også
som gjorde det beste for sitt folk.
Jeg tror det samme psykologiske effekt gjelder med
bistandsprofitørene, om vi kan kalle det det.
Du hadde ikke behov for å legge på
en sånn uten sammenligning for øvrig.
Nei, det er ikke så farlig.
Beklager, men hvis vi har publikum som ikke
skjønner uten sammenligning, at det er implicit.
Beklager, men dumt publikum gidder jeg ikke å
forholde meg til.
Så det har ikke den spillningen rolle.
Du skal aldri undervurdere ditt publikum.
Nei.
Skal jeg bare spørre, vet du hvor stor
andel av bistandsbudsjettet som går til uhjelp?
Nei, jeg har en intusjon.
Jeg vet det er feil, men jeg ville
tenkt at det burde være 80-90 prosent.
Det er litt mindre.
No shit.
Det er litt mindre.
Det er cirka 10 prosent.
Det er tøft.
Det er noe rart med Norge.
Vi har nok penger her til lands.
Bistandspolitikken er en av de som bærer litt
preg av at det hjelpes fort.
Sitter godt i de fjellapene oppe i nord?
Det var en ting jeg ikke tok med,
det er at Nansen-hjelpen til Ukraina ligger
under bistandsbudsjettet.
Da blir det nok kanskje 14 prosent.
Ja, det er vel ikke akkurat uhjelp?
Nei, fordi du tar bort en del av
nemnerne.
Jeg er med på det.
Her kan man jo diskutere hva som hører
hjemme på hvilket budsjett, og hvordan man gjør
ting.
Det er mange av oss som vil argumentere
for at støtte til Ukraina er vel så
mye forsvars- og sikkerhetspolitikk som det er
bistand og nødhjelp.
Men det vi må kikke på, 56 milliarder
kroner i 2024, og da får vi en
sånn flott fasade som verdens mest generøse land,
hvis vi ser på bare offentlige bidrag.
Det har alltid vært sånn at amerikanske private
bidrag har alltid vært høyere enn de har
vært i Europa.
Litt fordi man har god ro, og litt
fordi det er en kultur for å gi
privat, og så videre.
Det er en veldig stor forskjell på Norge
og USA i kulturen, om det kommer til
akkurat det med å gi til frivillighet på
et eller annet nivå.
Om det er til bistand, eller om det
er til hjemløse, eller superkjøkken, eller hva det
nå er.
Det er veldig utbredt i USA.
Det er noe de har holdt på i
alle år, ikke sant?
Det er jo resultat av en annen kultur,
rett og slett.
Men det som må pekes på, og det
er jo egentlig en følge av det poenget
du gjør, er at det er en ganske
lav andel som går til sultne barn i
Afrika.
Og det er en økende andel som går
til mer sånn, ja, europeiske formål, klimamål, Ukraina
for den del.
Sånn som ikke har med det mest nødstilt,
det du tenker på som uhjelpe.
Og så skal det sies at det heter
bistand, ikke uhjelp.
Men det er et større vindu, selvfølgelig innenfor
ordet bistanden og innenfor uhjelp, som er katastrofer
og hjelp til de som sulter og sånt
nå.
Men jeg tror det er rimelig å si
da, at viljen til å bruke mye penger
på bistandsbudsjettet, handler om at det bildet folk
har i huet er sultne barn i Afrika,
uhjelp, hjelp av de som ikke kan hjelpe
seg selv.
Bygge noen skoler og sånt, ikke sant?
Ja, ja, men sånn basisnødhjelp liksom.
Og så er det ikke så mye av
det.
Vi er det eneste landet i OECD som
har over 1% av, jeg sa muligens
BNP i sted, det er ikke riktig, det
er BNI, altså bruttonasjonal inntekt.
Det blir en høyere sum.
Luxemburg, vi var på 1,02%, Luxemburg var
på en blank, og deretter må vi ned
til 0,79 for å komme til Sverige,
og 0,71 for å komme til Danmark.
Da er vi jo rett og slett nesten
50% over Danmark.
Det er ikke kødd.
Det kan vi jo forklare litt av statsbudsjettet.
Og så er spørsmålet, bruker vi disse pengene
til å hjelpe folk, eller til å hjelpe
oss selv inn i posisjoner?
Ja, det kan man si.
Og så er det jo det jeg nevnte
i begynnelsen, altså politiet og rettsstaten og beredskapsbudsjettene,
de tilsammen er altså mindre enn hva vi
bruker på bistand på å sende ut av
landet.
Og liksom en sånn gjennomgang av hva disse
penger faktisk går til, det tror jeg vil
gjøre ting med viljen til å prioritere det
over og fikse ting som trenger å fikse
seg hjemme.
Det er jo et eller annet rart med
det også, fordi uansett hvor jeg snur meg
hen, når jeg finner smarte mennesker som kan
noe, som snakker om hvordan verdensøkonomisk utvikling er,
så forteller de meg at i absoluttetal så
går fattigdomen nedover og nedover og nedover.
I verden, ja.
Og så øker Norge bistandet mer og mer
og mer.
Man bruker mer og mer bistand på færre
og færre trengene.
Behovet senkes, bistanden økes.
Nå er jeg bare på i kommelsen.
Hvis jeg husker tallet rett, så tror jeg
at jeg innbygger meg at verdensfattige har vært
omtrent like mange i ganske mange år.
Du har en eller annen sånn fattigdom om
det er to dollar i dagen eller hva
det er for noe.
Det er en eller annen sånn grense.
Men befolkningen i verden har økt.
Jeg tror faktisk du tar feil.
Jeg mener å ha fått med meg at
de siste årene, det har blitt i de
absoluttetalene, det som var 1 milliard, det har
blitt 800 000.
Det har blitt 700 000 eller 700 millioner
har gått nedover og nedover.
Og det tallet stemmer veldig godt i forhold
til oljeboken til Øystein Sjøli faktisk.
Da jeg satt og hørte på Øystein Sjøli
snakke med Sunda Rosær, det var et vakker
samtale.
Da er det også FNs talsetting for hvor
mange kommer til å være fattige om så
og så mange år med og uten klimatiltak.
Da er også disse tallene drastisk ned fra
hva vi har i dag.
Ja, og så er jo alle sånne tall
litt jakt på løpende vilsvin-greie.
Hvis du ikke oppdaterer satsene, så blir jo
fattigdommen mer absolutt.
Hvis det er en dollar dagen, så er
det mindre neste år enn det var i
fjor.
Så plutselig endrer du til to dollar dagen,
og så har du økt fattigdommen, men du
har ikke endret noe på bakken.
Da er det ikke en stabil valuta lenger
heller.
Det også.
Av en eller annen rar grunn.
Det også.
Men det som jo er verdt å legge
merke til er at den norske bistanden, altså
det vi kaller for bistandsbudsjettet, og det som
vi lar kvalifisere til denne eneprosenten av BNI,
er da mer ukrainastøtte enn det er fattigdomsbekjempelse,
for eksempel.
I det stille så har vi avviklet relativt
mye av hjelp i Afrika for å finansiere,
hvis man skal være vanskelig, en krig i
vårt eget nærområde.
Ja, og så har vi ikke ennå problemer
med at man har gjort den prioriteringen som
i bønd, det synes jeg egentlig er riktig
prioritering.
Samme her.
Det er litt rart at de gjør det
i det stille.
Ja, eller at...
Hva skal vi si om?
Det kan jo være at det er for
å få SP til å holde kjeft.
Jo, og det er jo en legitim grunn
faktisk.
Det er et argument i seg selv.
Men det kan jo også hende at bare
folk er ikke så jævla opptatt av det.
Fordi man styrer seg jo av hva pressen
skriver om og hva man bruker tid på
i den offentlige samtalen.
Vi så det jo veldig tydelig med palestinakrigen
og så er det opprør i Iran og
så er det dette greiene i Sudan.
Ja.
Litt forskjellig oppmerksomhet på disse tre.
Nå vet du at Norge har brukt veldig
mye penger på Sør-Sudan.
Der har vi gjort en kjempeinsats også for
fred.
Det er vel også...
Man kan vel augmentere for at det har
ikke gått så kjempebra.
Nei.
Men vi har brukt jævlig mye penger på
det.
Vi har virkelig, virkelig gjort en skikkelig innsats
i Sør-Sudan.
Jeg lurer på om vi har sendt Terje
Rød Larsen innom der en gang også.
Han kan ikke reise nå, for han er
syk, stakkar.
Ja.
Å holde på bakken i Abu Dhabi og
spise is, sånn.
Ja, det er greit.
Men det store spørsmålet for oss er da
hvorfor vi har satt oss dette kronidiotiske målet
med å bruke 1% av DNI bare
på tørrmøkka.
For det er jo det vi har gjort.
Folk har jo gått til valg på å
gjøre det.
Vi er jo veldig opptatt av å sette
oss sånn.
Det gjør vi overalt.
Vi skal bruke x% av DNI eller
BNP eller hva de velger til forsvar.
Vi har kanskje ikke satt den sånn til
politi, men de har satt et veldig mye
rart hvor de liksom sier at vi skal
bruke så mye.
Ja, og til forsvar så er det jo
dessverre slik at vi har ikke så mye
valg i den forstanden at det er en
forventning i NATO og at det blir sånn.
Og så kan man kritisere Trump eller NATO
eller hvem som helst for å sette et
prosentmål.
Kan NATO lage seg en annen målestokk i
stedet for ...
Det kan du si.
Det man er ute etter er jo en
kapasitet.
Ja.
Du skal ha kapasitet til et eller annet.
Og jeg mener, ikke at det nødvendigvis hadde
vært det mest meningsfulle heller, men la oss
se for oss at NATO hadde en forventning
om at du kunne stille en tong brigade
per 2,5 millioner innbyggere eller et eller
annet sånt nå.
For eksempel.
Jeg er ikke sikker på om det er
meningsfullt i seg selv, for det er litt
forskjell.
Jeg hadde en enklere, den var sånn kapasitet
til å skyte stykker 40 MIG og 100
russiske tanks.
Ja, men et eller annet sånn.
Du definerer operativt hva det er du skal
få til, i stedet for å si, her
er en haug med penger, finn ut hva
du kan bruke det på.
For det er en ganske dum måte.
Forturt at det blir pizza-fart, ja.
Ja, det er litt honningkrokkeffekt av det.
Men så er jo da spørsmålet, hva er
det disse store NRK og VG og sånn
snakker om i forbindelse med dette?
Og det er jo ofte hvordan vi er
verdensmestre i bistånd.
Det klarer man å skrive om og lage
oppslag om.
Det er akkurat som det er en nasjonalist
som sitter og kjeder seg en gang eller
to i året, bare sånn, skal vi snakke
litt bistånd?
Og så fortelle hvor gode vi er på
det.
Det kommer jo aldri noe sånn spesielt interessant
ut av disse artiklene.
Det gjør ikke det.
Det er rett og slett hvor mye penger
klart vi å bruke.
Mye morsommere, det er de faktisk skriver ordentlig
bra om bistånd.
Vet du hvor det er?
Nei.
Panorama Nyheter.
Åja.
Og det er gamle biståndsnytt.
Det er topp.
Ja, det har jeg jo sett.
De er jo litt kritiske innimellom til bruken
av midler.
Ja, de kan være veldig kritiske.
De er liksom sånn, deres felt er å
skrive om bistånd og verdensbasis egentlig, fra Norge
da.
Men de skriver jo skikkelig ryddige artikler om
ting.
Dette har fungert sånn, og dette har ikke
fungert, og dette er faktisk skikkelig dårlig.
Dette er en flause.
Dette har fungert, ikke sant?
Og det er veldig rart i min verden
at ikke de store mediene har mer sånn
tilnærming.
Det er fascinerende.
Det hadde jo i det tilfellet vært noe
å lære av panorama.
Men det er jo det man ser i
alle sammenhenger.
Minner om denne gel-man-nisje.
Den ideen om at du blar i avisen,
og så kommer du til noe du kan
noe om, og så er det bare sur.
Og så blar du til neste side, og
så kan du ikke så mye om tema,
og så tenker du deg, ja, men dette
er plausibelt.
Og det blir jo litt sånn i de
store avisene, også er panorama spesialisert på dette
feltet, og da blir det litt mer tyngde
på tingene.
Og det er jo, må jeg jo si,
er en sånn ting jeg synes er rart
med de store mediene, at de ikke legger
litt sjela i å få flinke reskribenter på
spesifikke fagområder.
Det kan hende at vi tenker at det
blir for mange fagområder, jeg vet ikke.
Jo, det kan være, men tenk deg hvis
VG satte seg for at vi skal være
best på forsvaret, da rekrutterer du et par
stykker som har skrevet i forsvaretsforum, du får
med deg en tidligere vernepliktig journalist, og en
major fra krigsskolen, eller et eller annet, så
danner du deg en sånn faggruppe som faktisk
kan bidra til å ...
Hvis jeg hadde drevet VG, så hadde jeg
vært mye mer kynisk.
Jeg hadde gått til forsvaretsforum, til panorama, til
teknisk ukeblad, og så hadde jeg kjøpt artikler
av de.
Så jeg tenkte, hei, dere har noe interessant
her, den vil jeg betale for å legge
ut til våre lesere.
Og så kan man selvfølgelig forme litt inn
i det og sånt, men det er jo
kanskje legge til noe, gjøre noen flere intervjuer
og sånt, men da har du på en
måte et godt grunnlag.
Jeg har jo sett VG har gjort det
en del ganger, som heter tech.no, for
eksempel.
Litt sånn forbrukemagasinet for nerver, eller noe sånt.
Jeg har vært inne og tittet på tech.
Tech er ...
Det hender de har noe, jeg skjønner.
Men jeg mener, det er jo ...
Det fortsetter jo som sin egen publikasjon, men
VG linker til det, og det blir en
del av VG-innholdet.
Det gir jo mening, og det hadde kanskje
gitt mening å være litt mer på sånne
ulike fagområder.
Jeg merker det jo fra mitt profesjonelle område,
altså sykehus, så bemerkes det jo veldig ofte
internt, at det er så rart at det
ikke er noen store medier som har kompetanse
på sykehus, for det er jo tross alt
en ganske kostbar bit av samfunnet.
Men det er liksom ...
Det er veldig tynn kunnskap, da.
Jeg vet om en som hadde kompetanse på
det, han skrev for et sånt veldig lite
magasin.
Liberalen.
Å, ja, ja.
Det er topp.
Han har sluttet.
Han har begynt å spille inn podcast i
søvn.
Ja, han er ...
Tvilsom type han er.
Ja, ja.
Men poenget vårt er vel egentlig.
En prosentmål er helt meningsløst, og hvis en
politiker sier det til deg, så bør du
stemme på noen andre.
Alle som oppgir en hovedstokk som et mål,
bør det gå videre fra.
De er ikke verdt å slippe tilbake.
Det er noe med det.
Så tenkte vi at det hadde gått an
å se på noen sånne konkrete ...
Hvordan ser fornuftig bistand ut, og hvordan ser
det ikke ut?
Har du hørt om Gavi?
Veldig løst.
Det skal være noe sånn vaksinegreier, tror jeg,
men jeg tror du skal få glede deg.
En vaksineallianse, som er et sånt, ja, hva
skal man si, en sånn flaggskip for hva
som fungerer.
Litt avhengig av hvilke mål du har, men
hvis målet er å få ut vaksiner til
de fattige, så har de jo en sånn
relativt pragmatisk tilnærming til det.
Og så har vi et eksempel på det
motsatte, som for eksempel ville vært innsatsen i
Afghanistan.
Jeg trodde vi i stort sett bare skjøyte
i Afghanistan.
Har vi drivt med bistand her også?
Vi skulle bygge et robust og bærekraftig vestlig
demokrati også, vet du.
Ja, det fikk vi jo hjelp til av
veldig mange andre også.
Amerikanerne ledde jo an der.
Ja da, det er mange som ikke har
fått til det de satte seg for her.
Ja.
Tror du egentlig jeg skjønner hvorfor?
Jeg tror ikke det er mulig å bygge
demokrati i et land hvor ikke de har
en grunnleggende demokratisk forståelse på et eller annet
nivå.
Nei, det er jo, det har jo, du
skal prøve å bygge moderne rettsstat i en
haug med stein, liksom.
Ja.
Der ingen har vært borti noe sånt før.
Det er sånn Kalashnikov justis, og så viser
det seg at dette fungerer ikke helt.
Og det kom jo da en sånn tykk
norsk offentlig utredning.
Kommer i fjor eller i forrige fjor, eller
noe sånt.
I fjor faktisk.
NOU 2025-9.
Så 20 års innsats i Afghanistan kostet Norge
mellom 13 og 21 milliarder.
Jeg vet ikke helt hvorfor man ikke vet
mer precis, men det er det som sies.
Det sier ikke det veldig mye i seg
selv.
Jeg er ganske sikker på at hvis jeg
fikk et budsjett til å gjøre et eller
annet, og jeg bommet med en milliard på
resultatet, så ville jeg fått spørsmål om det.
Jeg bommer det bare med 40 prosent fra
nå, så det er.
Men, ikke sant.
Den, NOU-en, den har rett og slett
den malende titelen «Nederlager».
Og da sier du altså du har brukt
13 eller 21 eller et eller annet sted
i mellom milliarder kroner.
Institusjoner man forsøkte å bygge, enten det var
rettsvesen eller politi eller skole eller noe annet,
så ble det bare, ja, ikke robust.
Svake og gjennomsyret av korrupsjon helt til de
kollapset.
Tror jeg kanskje jeg skulle klart å fortelle
de at det kom til å bli resultatet
før de begynte.
Jeg ønsker jeg trodde liksom.
Jeg tror nemlig at for å få en
rettsstat og et demokrati til å fungere, så
må du ha en grunnleggende liberal forståelse i
bunn på et eller annet nivå.
Og da snakker vi ikke sånn liberal oss
kontra liberal venstre kontra liberal SV eller høyre
eller republikanerne i USA eller Trump for den
sakens skyld.
Men du må inn i et sånt kaldet
vestlig system hvor du har en sånn vestvendt
verdenshandskel før de har mulighet til å bytte
seg.
For det er i de vestlig orienterte delene
av verdenen det fungerer.
Og det tror jeg er en grunn til.
Skal du få det til å flytte seg,
så må det spre seg naturlig fordi det
forplanter seg i kulturen.
Jeg tror jo også det.
Eller det vil si, du må i hvert
fall ha et ønske om å endre kultur
nedenifra.
Den kan ikke komme ovenifra.
Nei.
Men i kontrast til dette Afghanistan-greiene, så
er det dette GAVI.
Vaksinealliansen.
De har fått 20 milliarder fra Norge.
De har vaksinert 1,2 milliarder barn på
25 år.
Og regnestykket, nemlig det er et, jeg vet
ikke hvor godt regnestykket er, men det sies
nå at de har reddet 1,7 millioner
liv i 2024.
Og der er det nok hvor mange vaksiner
har du satt, og hva er forventningen til
redusert barnlødelighet eller et eller annet sånt.
Men det er noe.
Du får noe aldri helt robust talt på
sånne ting, og da må man jo kunne
si at det har faktisk gått til noe
bra.
Og da er jo spørsmålet, skal man gjøre
det ene eller det andre inn i fremtiden?
Skal vi gjøre vage ting med vage mål
for veldig mye penger, eller skal vi gjøre
konkrete ting med direkte mål for fortrensvis mindre
penger?
Det er jo muligheter å måle det også.
Det er vel kanskje litt sånn.
Ja, og det er jo noe med, for
bekymringen i dette er jo at når du
starter et fredssenter, som jo har vært populært
de siste 30 årene, så er det litt
vagt hva du har fått til.
Du har kanskje tilrettelagt for noen dialog, eller
du har hatt et møte, eller hva vet
jeg.
Men hvis det koster masse penger, og det
ikke er noen konkrete resultater å vise til,
enten det har gått bra eller dårlig, så
er det kanskje ikke sånn vi skal bruke
penger.
Mens hvis det du driver med er å
dele ut noe med dokumentert effekt, som for
eksempel malaria-nett, sør for Sahara liksom, ja,
så kan du telle malaria-nett, og hvor
mange har du delt ut, og da kan
du regne frem til at dette har sannsynligvis
hatt en positiv effekt, og det er til
og med ganske billig per nett.
Grav en brønn, del ut et malaria-nett,
sett en vaksine, ha med noen briller til
folk som trenger det.
Sett opp et rensandeg, hvis jeg kan få
lov til å stå der og være i
fred.
Sånn at folk må få rent vann, for
rent vann er jo egentlig en av de,
det er en kjernoppgave som de burde fokusere
veldig på, men jeg vet ikke hvor mye
de bruker på å finne rent vann.
Jeg har ikke inntrykk av at det er
høy prioritet, egentlig.
Nei, og det er hvertfall på en veldig
liten andel av biståndsprosjekter som vi har vært
inne på.
Men spørsmålet er jo da, fordi mitt inntrykk,
og mulig jeg overfortolker litt her sånn, men
mitt inntrykk er at toleransen, aksepten for at
vi bruker så mye penger på bistånd, er
fordi det er nettopp disse til, malaria-nett
og vaksiner og mat, nødhjelp, det er disse
tingene som er den moralske begrunnelsen for å
bruke så mye penger på det.
Og så bruker vi 90 prosent av pengene
på det som kan fremstå som litt tynne
saker.
Men det finnes jo heldigvis kontrollmekanismer som sjekker
at pengene har gått til noe fornuftig.
Det er jo veldig bra.
Norad motta jo sånne varsler, og i 2024
fikk de 159 sånne varsler, og 55 saker
ble avsluttet, og 13 millioner kroner ble krevet
tilbakebetalt.
Da snakker vi om 56 milliarder.
Ja.
Så det er nesten som man kan spørre
seg, hva koster det å ha kontrollorgane mer
enn du klarer å...
Ganske sikkert.
Jeg er faktisk helt sikker på det.
Fordi det ble jo da nevnt, Norge ga
utdanningsbistand til Sambia for eksempel.
Samtidig som vi betalte for skolegangen til barn,
så bestilte Sambia en privatjett til 400 millioner
kroner.
Ja.
Dette her er jo...
Mens de ikke hadde penger til å utdanne
barna sine.
Det der er jo sånn gjennomgående, og avtroppende
politikere tør jo snakke om det.
Inimellom noen politikere vi liker også, jeg vet
ikke om du hørte, han, Borten Moe, som
satt og pratet med Toye igjen.
Nei, den har jeg ikke hørt.
Jeg tror det var når han satt og
pratet med Toye, eller om det var når
han satt og snakket med Toye og Volska.
Litt usikker.
Det som forteller er at, nei, han hadde
jo ikke hatt så mye med utenrikspolitikk å
gjøre, men han hadde vært på et par
årlige eventer som han tok del i.
Det var liksom sånn, de kom ned fra
Norge, og de skulle rundt omkring, så kjørte
de buss.
Han startet en buss som de fikk med
seg alle sine folke i.
Og de som kom med privatsjåfører, og i
svære feite Mercedeser og alt sånt, hadde privatjetten
stående.
Det var konsekvent de nasjonene vi hadde gitt
mest penger til.
Det var bistandsmottakerne.
Ja, det var bistandsmottakerne, ja.
Og det er liksom sånn, det burde jo,
jeg tenker at hvis du er en norsk
stortingspolitiker, og reiser til et eller annet sted
og møter bistandsmottakerne, og ser at de driver
på sånn med sine egne midler, så burde
du gå hjem og skru av kranene, ja.
Det hadde ikke vært så dumt.
Du burde faktisk gå bortom og si det
til dem, at det er helt tydelig at
dere har fått mer enn nok, fordi dere
klarer ikke å bruke disse pengene på noe
fornuftig.
Dere bruker disse pengene på fete bilder og
kule privatjetter.
Det beklager.
Men dere får ikke noe mer av oss.
Myndighetene i Tansania har en flåte på 2700
Landcruisere, hvert 4,2 milliarder kroner.
Det er et land vi også sender massiv
bistand til.
Og det er klart, du har vel behov
for noen biler og sånn også.
2700 Landcruisere høres voldsomt ut.
Spørsmålet er hva de bruker det til.
Er det politibiler, eller er det for å
skifle rundt på en elite, eller hva er
greia?
Det jeg merker meg i det, er at
det er ting som mangler i Tansania, som
myndighetene i et annet land tenker at dette
er så viktig at vi må betale for
det.
Da hadde jeg tenkt at det burde vært
høyere på prioriteringslista til de som er myndigheter
i det landet, før de kjøper Landcruisere.
De kunne kanskje gått ned til å kjøpe
en pickup truck av et eller annet slag
til halve prisen.
Hvem vet, hvem vet.
Men her skal jo pressen ha for at
de er veldig positive til disse Gavi-resultatene,
altså denne vaksinesuksessen.
Det er jo fint.
Du snakker sant når du kan.
Men kritikken av vannskjøttelse av bistandsmidler, der det
mangler resultater, eller til og med der resultaten
ikke er klart definert, der skulle man jo
tenke seg at en fungerende fjerde statsmakt hadde
vært som en sint bikke som beiter i
leggen på de som bruker de pengene.
Men det synes jeg kanskje ikke de gjør.
Ikke i det hele tatt.
Og så er det sånn, forklaringen er at
ja, dette kunne vi ikke forutsett.
Og så er det sånn, jo, det kunne
vi faktisk.
Dere kan ikke vedta at dette kunne vi
ikke forutsett.
Da må dere faktisk legge frem argumentet og
si vet du hva, vi kunne ikke forutsett
dette fordi, og så kommer det sannsynligvis til
å ende opp med at vi tror vi
trodde, vi tenkte at, og det er på
ingen måte godt grunnlag for en analyse, av
noe.
Ikke for å liksom bruke 10, 20 og
30 milliarder i hvert fall.
Nei, det er jo helt bare tull.
Fordi, jeg husker jo den der Riksrevisjonsrapporten som
tok for seg støtte til regnskogen i Brasil.
Det hadde vi klart å bruke 20 milliarder
på.
Ja.
Og Riksrevisjonen kom tilbake i sin rapport og
så sier de det er usikkert om pengebruken
hatt noen effekt over hodet og i hvert
fall usikker på om denne effekten var positiv
eller negativ.
Ja, og så gikk man og sa at
da må vi bruke 20 til.
Det er jo helt vanvittig.
Og dette er jo egentlig poenget vi skal
fremtje her, ikke sant?
Du kan ikke holde på og sette ut
sånne håndenkrukker.
Du må inn, og så må du si
at, ok, kanskje vi skal bruke noe penger
på bistand.
Det skal være tydelig mål, det skal være
måling av måleoppnåelse og det skal ikke være
en sånn her ligger det en haug med
penger kommer og forsyner dere hvis dere har
en god ide, opplegg.
Og det har vært mange fredsinstitutt og diplomatsenter
som har blitt opprettet på basis av at
det er mye penger tilgjengelig og noen må
jo få tak i dem, git.
Da har det jo vært å minne om
Goals Law.
Ideen om at komplekse systemer utvikler seg fra
enkle systemer.
At du har noe enkelt som fungerer, og
over tid så utvikler det seg til et
komplekst system.
Et godt eksempel på det er organiske og
planlagte byer.
De langt de fleste byene i verden er
organiske i den forstand at det begynte som
noe tettbygd strøk for hundrevis av år siden,
og så fortetter det og fortetter og fortetter
over tid, og så blir det litt sånne
rare gater og svingene er ikke helt på
riktig sted og sånn.
Men ting vokser frem fordi at det var
her man likte å bo, og så har
man alternative løsninger som for eksempel Brasils vedtatte
hovedstad, Brasilia, hvor man bare har Finnhjemplott midt
inne i regnskauen, og så har de begynt
å sette opp en by der, og det
er jo ingen andre enn offentlige byråkrater som
bor der, fordi de må.
Det er jo helt klassisk.
Og Kina er jo fylt opp av sånne
tomme byer som kommunistpartiet har satt opp, fordi
at vi skal ha vekst og velstånd, gutt.
Kina er en historie for seg selv.
De er jo et uland, så jeg vet
ikke om vi får de bistandene Norge, de
og kanskje?
Nei, det tror jeg det er slutt på,
gutt.
De er vel stengt at de ikke er
et uland engang.
De er definert som det.
Er de det?
Ja, de er definert som det, og det
gir litt sånne rare utslag, fordi hvis du
bestiller deg en eller annen vare fra Temi
for eksempel, så er det sånn at det
er mottaker i landet som betaler transporten fra
Kina til grensa, for eksempel Norge.
Så frem til det du lander i Norge,
så betales transporten via norske skattepenger.
Det er helt genialt, fordi de har jo
selvfølgelig ikke fått endret den definisjonen fra uland
til jylland, for det er en del ting
med å være uland som gir.
Fordi Kina er et land som utvikler seg,
men i det er det et land som
ikke utvikler seg.
Det er det de innstår for, siden man
tenker sånn.
Men jeg kom plutselig på en bra historie,
jeg er ikke sikker på hva den ligger
under bistanden, men den handler i hvert fall
om norsk pengebruk, jeg tror jeg har fortalt
den før.
Vi skal ut og gjøre gode ting i
verden, jeg husker ikke i hvilket del av
Afrika det var, men det var i hvert
fall i Afrika, hvor man fant ut at,
vet du hva, vi skal gjøre noe, vi
hadde selvfølgelig sjekket av boksen klima på søknaden
sin, dermed skulle det plantes norske trær i
en landsby i dette landet.
Fordi det er jo veldig bra for klima.
Der bodde det i utgangspunktet masse bønder, og
disse bøndene mistet av alle jordene sine, som
gjorde at de fikk produsert mat, som de
solgte inn i byen til alle de som
bodde i byen.
Så vi brukte 500 millioner på å fordrive
alle bøndene fra denne landsbyen, for å få
plantet norske trær, sånn at det skulle bli
bedre klima.
Dette er en historie som dukket opp hos
Sløseriombudsmannen.
500 millioner på dette prosjektet.
Det er nesten til og med uklart hvor
mye budsjettet går fra, ikke sant?
Jeg husker tilbake til, hva var det det
het da, Nordhavet, Nordheide, et eller annet, da
vi hadde fått til forhånd at vi skulle
sende traktorer til noen sånne bønder ned i
Afrika.
Så var det jo jordsmål, og sånn var
jo alt forsørt til at du kunne kjøre
traktor på det.
Så du ødela jo bare jordene, og ikke
hadde bensin, og ikke hadde reservedeler, og ikke
hadde, eller diesel skulle du ha hatt.
Og det ble bare tull, ikke sant?
Så ble det stående igjen masse dyre traktorer
uten reservedeler, og ødelagte jorder, og bønder som
måtte grave opp igjen i jordene sine.
Når du har for mye penger, og du
dytter det inn et eller annet sted, så
blir det altså så mye rot.
Vi har jo vært fyldig inne på Eppsteinsaken,
men den illustrerer jo et poeng, da, som
liksom flyter opp på det der.
Du har disse håndingkrokene som står rundt, og
så begynner Terje og Torbjørn og sånn å
forsyne seg av det, på den ene eller
andre måten, og så begynner de å veksle
innflytelse, og status, og møter, og så videre,
og gjennom han godeste Eppestein.
Det virker jo som Rød Larsen har vært
litt eddekoppen, som har dratt inn både Jagland,
og Børge, og sin kone Mona.
Det begynner jeg å lure på.
Jeg har alltid tenkt at Eppestein har vært
litt som eddekoppen i midten av dette.
Men jeg er ikke sikker lenger.
– Ja, men Terje har vel vært den
norske eddekoppen, da?
– Ja.
– Den som liksom har fått tak i
...
– Den norske eddekoppen som har parret seg
med, må du si.
– Ja.
Nei, og det ...
Nei, hva faen skal man si, liksom?
Men når de greiene som Terje Rød Larsen
har holdt på med, dette fredsinstituttet hans, og
det ender opp med å få penger på
den der bistandsadelkvoten, så illustrerer det jo bare
hvor gærnt det har blitt, altså.
– Så er det jo ...
Jeg holdt på å si ...
Nå mener jo vi at folk ikke skal
gå til stemmeurene.
– Ja, i hvert fall ikke med det
politiske liv vi har i Norge.
– Vi er jo der ...
Det vi mener er at det er ikke
verdt å gå dit.
Folk må gjøre hva de vil.
– Ja, og ideen er vel egentlig at
uansett hva du stemmer på, så er det
du får større stat.
Og da er det ikke så veldig aktuelt
for meg å stemme, i hvert fall.
– Men man har gjort meningsmålinger og 40
% ønsker en reduksjon i bistand.
Og så er det litt sånn at yngre
folk i byene vil øke det, mens eldre
i distriktene vil ...
Ikke gi skattelettet, men bruke det på andre
ting innriks, fordi de vil fremdeles bruke disse
pengene.
Men så kan man jo spørre seg hva
er minst skadelig.
FRP vil redusere det.
De vil ned til 0,7%.
De vil fremdeles ha et sånt arbitrært tullemål.
– Da er vi tredje, fjerde plass i
verden.
– Ja, og det fremdeles for mye, spør
du meg.
SV, derimot, de vil øke bistanden og sikre
at 1%-målet nås uten å ta
med Ukraina, i stedet.
Fordi ...
– SV er jo liksom prygelknabe-partiet vårt.
Jeg kan i hvert fall snakke for egen
del.
Jeg skjønner ingenting av hva de ...
Jeg skjønner ikke hvorfor de mener det de
mener.
Det bare virker som sånn helt gale Mathias
alltid foreslår.
Så også dette.
Men ...
Så er det alltid en interessant bokføring, da.
Fordi støtte til Ukraina, mye av støtten der
blir jo ...
Altså, det er jo egentlig forsvarsutgifter for Ukraina.
Men det kommer liksom ...
Det lander noe av det inn under bistanden.
Og det er så uærlig.
Hvorfor ikke bare si at, vet du hva,
dette er en egen post på budsjettet.
Vi trenger ikke å legge det under en
annen post for å pynte på et annet
tall.
Men det skal liksom gjøres.
– Ja, og hvis vi ser på ...
Hvis vi ser på tallene her sånn, så
sier vi at det er 85 milliarder som
går til Ukraina.
72,5 milliarder er militært.
Så ser vi som det ikke regnes inn
i bistandsbudsjettet.
Så det er de gjenværende 12,5 milliardene,
da.
Og det er vel sånn type medievakke ...
Hva vet jeg, bandasjer, medisiner, aggregater ...
Plaster.
– Det er fortsatt kanskje bistand, men jeg
tenker at det er bistand på en litt
annen nivå.
– Ja, ja.
Men det man jo i hvert fall kan
si, og en sjelden skrytesalve til norske myndigheter,
er jo at når man regner inn ting
i dette arbitrære 1%-målet, som ikke
skulle vært der sånn, så sparer vi faktisk
en del bistandspenger.
Så hvis du tar 12 milliarder og sier
at det var den siste 0,1 prosenten,
eller 0,2 prosenten faktisk, som vi trengte,
og da bruker vi reelt 0,8.
– Ja.
– Og det er jo en fattig trøst
i det hele.
Og så er jo faktisk det vesentlige poenget
her, som er vel egentlig hvorfor i helvete
skal staten drive med bistand i det hele
tatt?
Er det en offentlig oppgave?
Mitt svar på det er nei, det er
det ikke.
Det vi mangler i Norge er jo en
sånn avgrensning på hva staten bør og skal
drive med, og hva den skal holde seg
langt unna.
– Og ikke minst hvor lenge de driver
med det, når de først begynner på et
prosjekt.
Fordi det er kanskje litt det som er
problemet, det er at når man først har
fått det gjennom, så er det jo ingenting
som er middeltidig.
Alt bare fortsetter å går og går og
går og går.
Og da kan vi berømme en gammel venstre...
Skal vi kalle han Kjempe?
– Ja, det har vært venstre leder og
allting.
– Ja, og deg der i dørum.
– Samfunnsminister uten sertifikat.
– Ja, men han hadde hvertfall en idé
om at alle sånne avtaler skulle automatisk utløpe,
sånn at man måtte revurdere det før man
gjorde det.
Men det tok mere penger.
– Det er jo det man kaller solnedgangslover,
sønnsettinglover.
Og det er egentlig et godt prinsipp, fordi
da må du faktisk tenke på det på
nytt om fem år, eller tre år, eller
åtte år, eller hva det er du bestemmer
deg for.
Men at du faktisk må se på, har
ting hatt noen effekt?
Og ja, hadde vi kuttet ut...
Mitt argument vil være at i en ideell
verden, så kuttet vi ut å bruke penger
på bistand som stat, så fokuserer vi på
det staten skal gjøre, kjernoppgaver og så videre.
Og så gir du noen skatteletter på resten,
og så bygger du en mer amerikansk kultur,
der de som har overskudd i sin egen
økonomi, så er det en kultur for å
gi.
Og da blir man...
En ting er at du kan potensielt gi
mer, men du vil jo også være mer
oppsatt til at du ikke gir penger til
tull.
Du kan gi penger til ting som blir
investeringer, som utvikler noe, som skaper noe, ikke
bare nettopp.
Og det er jo interessant når du har
fått disse, la oss kalle det en positiv
versjon av bistandsentreprenører.
La oss se bort fra eventuelle positive eller
negative motivasjon, men sånn som Gates Foundation og
sånn.
Mye å kritisere Bill Gates for, men det
at han kjøper myggnett til folk i Afrika,
er faktisk helt supert.
Det er en fin ting å gjøre.
Ja, eller vaksineprogrammer, eller hva det er for
noe, fordi det er sånn basic healthcare.
Redder masse liv, får bedre livskvalitet, gir folk
bedre livsmuligheter, og til og med overhodet muligheten
til å overleve forbi fem år, ikke sant?
Og da begynner man jo, sånn som Gates
Foundation, er relativt fokusert på effekten av tiltakene
de gjør.
Og det er veldig tydelig at når nasjoner
som Norge setter et mål om 1%
av BNI til bistand, så er man mer
opptatt av å få brukt pengene enn hvilken
effekt de har.
Og det er også med over tid å
hule ut tilliten til de beslutningene som politikerne
våre begår, og som etter mitt syn, de
burde komme i straffansvare for innimellom.
Når du bygger regjeringsbygd til 13 millioner i
kontorplassen, så er det liksom, vet du hva,
hvis ingen kommer i fengsel for det, da
kan det jo bare være det samme.
Men bistand, vet du, det er jo egentlig
bare et annet ord for utenrikspolitikk, og for
å smøre litt FN-stemmer, når vi vil
gjerne ha det litt som vi vil.
Og da har vi gitt dem masse penger.
Det er et annet alternativ.
Det er det kinesiske alternativet, og det er
å låne dem masse penger.
Fordi da får du plutselig balletaker på dem,
og så kan du si at, vet du
hva, nå skylder dere oss så mye penger
at dere må oppgjent gjøre det vi vil.
Nå må dere stemme riktig i FN neste
gang.
Og det fungerer i sånn geopolitisk verden.
Så når de sier at bistand er veldig
viktig for geopolitikken, ja, mulig, men det kan
hende vi burde brukt de pengene på en
annen måte.
For eksempel som lån, fremfor å bruke dem
til bare kastet ut av vinduet og si,
Vær så god.
Jeg mistenker jo at det hadde vært en
del velgere i Norge som hadde reagert på
om vi hadde begynt å oppdresse om Kina
der ute.
Jeg tror kanskje det beste hadde vært å
bare la det hele være, og så kan
du heller få en privatsektor etter hvert, som
er slagkraftig nok til å gå ut og
faktisk skape business ned i disse områdene.
Så kunne vi for eksempel gjort sånne ting
som å ha tolv frihet for landbruksprodukter fra
Afrika og sånn.
Det hadde jo vært litt hyggelig.
Så får vi i gang handel og næringsliv
og eksport og import.
Vi kan kjøpe mye kjøtt fra Gambia.
Coop har jo sin egen intercor og rundbiffer
og sånn.
En del av de kommer derifra.
Importvare.
Det er veldig gøy når jeg har sett
folk i forskjellige kommentarfelt som plutselig har oppdaget
at de har spist NTRK fra Gambia, ikke
fra Gilde.
Ja, de er helt jahanniske.
Dette burde stoppe hele kjøleskapet faktisk.
Mat fra Gambia i hjørnet på kjøleskapet her.
Neida.
Det er jo et spørsmål.
Hvor er det det kommer fra, det der
at vi på døden og liv skal være
verdensmeste i å pisse bort penger på tull?
Det har alltid vært en måte å brife
med hvis man er rik.
Det er å bruke tusenlapper til dasspapir, ikke
sant?
Det føles nesten sånn, ikke sant?
Det er bare at statusen kommer på den
der godhetsposerings...
Terje Rød Larsen for solseierglansen av norsk bistand.
Ja, litt større.
Jeg tror større også.
Jeg synes det er veldig gøy å reise
rundt og sole seg i den glansen.
I motsetning til en beskylling jeg fikk en
gang i tiden fra en LO-dame som
sa at jeg var en sånn fyr som
likte å være rik for at jeg kunne
kaste småmynter på de fattige og sole meg
i glansen.
Den var deilig.
Akkurat når hun sa det så var jeg
det vi kaller between jobs også.
Så jeg var liksom ikke noe...
Jeg var sånn...
Et lite øyeblikk.
Vet du hvem jeg er?
Nei.
Nei, det er...
Men det er en sånn der...
En ting er at vi har fått en
sånn statistaten åpenbart i utenriksdepartement og bistandsbransjen og
sånn.
Jeg husker jeg hørte fra en bekjent en
gang som hadde vært involvert i noen sånne
bistandsarbeider.
Jeg lurer på om han var i gamle
Jugoslavia etter krigen.
Han snakket om opplevelsen derfra at det var
en hel sånn...
Det var en hel subkultur.
Den der bistandsbransjen.
At det var litt sånn...
Ja.
Sitt eget lille samfunn av folk som reiste
rundt og møtte hverandre på stadig nye steder
i verden.
Som en sånn...
Jeg vet ikke.
Omfrent som en hobby eller adrenalinsøken eller reisetrang
eller hva det er for noe.
Det var ikke så veldig fokus på resultater
og sånn.
Det var viktig å komme seg dit og
være med på det.
Så kommer du ned til et sted og
så ender det opp med at du må
ha ordentlig hotell og sånn.
Så må du ha biler og sjåfører og
ryv.
Så kan du ha noen tjenere også for
det er jo så billig der nede.
Så ender det opp med bare å være
en sånn der forbruker som dukker over en
sånn rik, søkrik forbruker med statskassa i ryggen.
Kommer ned og bare øser ut penger på
litt sånn halvluksus da.
Så skal det jo sies at noen tjener
jo penger på den luksusen også.
Så det kan hende at det fungerer like
bra som utdelingen av penger.
Ja, du skaper jo noe økonomisk aktivitet og
sånn.
Men det er bare den der...
Jeg tipper jo det ikke er en helt
fraværende faktor at det høres ganske fint ut
å ha vært bistandsarbeider.
Ja.
Det er når du står i cocktailparty ditt
hjemme på Nordstrand, Trond.
Så kan du si at jeg har jobbet
med bistand i mange år.
Jeg har møtt på noen sånne bistandsmennesker opp
igjennom de siste par årene.
Og det er jo fordi det ligger jo
tross alt den kristne fotballklubben der.
Der er det i hvert fall det.
Blandt de så er det veldig mye bistandsmennesker.
Men det skal sies, de har ingen tro
på...
Det virker jo ikke sånn flertall av dem
tror på bistand.
Nei, det er noe med ting du ser
i virkeligheten.
Det er kanskje mer misjonære de har vært.
Som misjonær så har du ikke like fett
hotellrom, så du er litt lettere å se
realiteten.
Men hvis vi skal lage en diagnose på
det samfunnet vi lever i, på dette området,
så vil jeg jo si at vi har
jo dette tillitssamfunnet som vi er veldig stolte
av.
Men det medfører jo en ikke liten dose
av grenseløs naivitet.
Som for eksempel troen på at hvis vi
bruker mer penger på bistanden enn alle andre
i verden, så er vi snillest.
Vi er jo ikke det, vi er bare
dummest.
Ja, men det er jo at vi er
det dummeste og mest naive av alle velstående
land i verden, det...
Ja, vi har blitt...
Vi har sånn novorisk nyrike blåøyde med nisselua
i øya og så er vi så jævlig
konforme, så vi liksom har bare bestemt oss
for at politikerne våre de vil det beste,
de.
Og bistanden er bra, og alle avisene skriver
at det er kjempebra, og at er vi
snille så kommer liksom lederne i avisen og
sånn for de som gidder å lese sånt,
så er vi ja, faen altså, da var
vi best i verden i fjor igjen.
Topp, topp, topp.
Og så går man og stemmer Arbeiderpartiet Høyre
eller KrF hvis du er ekstra snill og
så er det liksom ingen vurdering av konsekvenser
og resultater og pengebruk og sette for det
er noe annet vi ikke skal gjøre i
Norge vi skal aldri sette ting opp mot
hverandre.
Det er en veldig rar ting å gjøre.
For eksempel hvis jeg skal ha om jeg
skal på veldig dyr ferie eller om jeg
skal ha en ny bil jeg kan ikke
sette det opp mot hverandre.
Nei, det ville vært veldig urimelig.
Så det er veldig viktig, det prøver jeg
å tenke på i mitt eget liv da.
Det må du huske på at det finnes
alltid kreditkort for å gjøre det.
Nettopp, jeg har flere vet du så da
slipper jeg å sette ting opp mot hverandre.
Det er en viss likhet mellom norske politikere
og de som har landa i kreditfella altså.
Ja, og det er bare at forskjellen på
kreditfellefolka og politikerne er at kreditfellefolka til syvende
og sist bruker sine egne penger og graver
sitt eget høl som de må krabbe ut
av selv, mens politikerne bruker altså andre penger
på andre.
Ja.
Da blir det ikke så veldig nensomt forvaltet.
Så kanskje vi skal slutte med det, rett
og slett.
Det høres ut som en idé.
Og en god plan er jo for eksempel
å si at vet du hva?
Skulle vi bestemt oss for en del ting
staten faktisk ikke skal drive med.
Skulle vi løse de tingene den skal drive
med og så forventer vi at det skal
være bra, setter klare resultatkrav og så får
den til det eller får det ikke til,
men den skal ikke begynne med andre ting.
Det er jo noe med at hvis du
skal drive med absolutt alt så blir du
ikke god i noen ting.
Nei.
Og vi vet jo fra de siste årene
at vi har flotte nye dyre jagerfly, men
så står de i telt på ølan og
mangler ammunisjon og må fly på biodrivstoff.
Ja.
Og da er det en viss målkonflikt her.
Det er veldig målkonflikt.
Og da må vi kanskje fikse opp i
sånne ting før vi begynner å pisse bort
penger utenlands og la oss forholdsvis gjøre det
sånn at hvis noen har lyst til å
pisse bort penger utenlands, så la dem gjøre
det med sine egne penger.
Og ikke som en kollektiv økonomisk gruppeselvmord.
La oss sende Erik Solheim til hvor en
han vil i verden for å bruke opp
sine egne penger.
Ja, på egen regning og så må han
kjøpe flybillettet selv, og så kan vi se
hvor langt han kommer.
Jeg faktisk kan vurdere en kronerulling for å
få sendt han på MS flybillett.
Det skal jeg bli med på.
Antakelig til Beijing.
Jeg tipper han får betalt en del fra
Beijing hvis han spør pent.
Men det var vel egentlig dagens tekst, tror
jeg.
Skal vi si oss fornøyde?
Tror vi gjør det.
Ha en fortattelig dag.
God aften.
Takk for at du hørte på Sidelinja podcast.
Snakk gjerne om oss.
Lik, del og anbefale oss i podcast-appen
din, eller delta i kommentarfeltet på YouTube.
Har du ris eller ros, kritikk, forslag, spørsmål,
eller noe annet, så finner du all kontaktinfo
på sidelinja.transistor.fm