Velkommen til Sidelinja, podkasten for politisk hjemløse.
For de som tenker at faen, det nærmer
seg jul.
Rundt bor i dag alkemist Trond Sørensen og
meg selv, Vegard Næs.
Her vil jeg ha en korrigering.
Ja, økonomisk alkemist.
Alkemist og økonom blir det.
Det må jo være en av de kuleste
tilfellene som finnes.
Ja, og indien er ikke beskyttet av den
heller.
Nei.
Så, Isaac Newton, han var jo mye bra
for seg, men han var så jævla gira
på alkemi, altså å få gull ut av
gråstein.
Ja, altså transmutasjon av mindre edle metaller til
deilig, deilig gull.
Så trodde vi i lang tid at vi
var forbi det stadiet der vi så for
oss at vi kunne gjøre sånne ting.
Vi har liksom forstått bedre.
Som kultur så har vi vokst av oss
disse barnslige tendensene.
Helt til det blir snakk om økonomi og
grøntskiftet.
For da kan vi trylle fra, trylle rød
til grønn.
Da blir røde tall blå med grannmaling.
Å si det først, det vi skal inn
på nå, det er jo et innspill fra
en fyr på X.
De har gjort en brukbar hjemmelekse på å
presentere og si ta en titt nærmere på
dette.
Altså vi fikk noen momenter og tall, og
så er jo ikke vi finere på den
at vi kjører dette gjennom en sånn research
-prosess som vi skal faktasjekke oss selv litt
underveis her, tenker jeg.
Men det er jo en artig tematikk.
Så vi skal innom Alginor og Ånna, to
strålende norske selskaper som mottar masse skattepenger for
å drive grøntskiftet.
Skal vi se.
Alginor skulle industrialisere havet, og Ånna skulle industrialisere
solen.
Altså vi har industrialisert havet fra før.
Vi driver og fisker og tar opp reker,
og vi har lært oss å bore etter
olje på bunnen av havet.
Jeg føler at vi har funnet veldig mange
måter å bruke havet på, i tillegg til
at det er en fantastisk fin måte å
transportere store volym på.
Det er noe med det.
Men her var det jo da nytt og
revolusjonerende.
Begge faktisk skulle være revolusjonerende på å bruke
hav og sol på nye måter, og begge
har levert blodrøde tall.
Det er jo ikke noe stor overraskelse.
Det kan jo være at dette er oppstartselskaper
som startet i fjor, eller noe som de
har drevet på i to år.
Det kan jo drive med rød tall en
stund i store prosjekter, før du begynner å
få avkastning.
Men det må jo være en mulighet for
å få avkastning på et eller annet tidspunkt.
Det er litt vesentlig.
Men disse to skjappene.
Alginor, der ligger det kanskje i navnet at
de skal leve av alger, holder til havgapet
på karmøy.
Mye rart som holder til på karmøy, det
kan man gjennomføre.
Ja, det er det.
Og det de skal gjøre, det er å
høste tare.
Så skal de bruke hele planten til å
lage ingredienser til medisiner og sånn.
Ikke noe avfall, bare vakkert overskudd, i teorien.
Mitt største spørsmål er, inneholder disse algene noe
som faktisk fungerer som medisin?
Det er som om man må stille spørsmål
ved alt.
For man får jo tro at det er
noe i disse algene som har håp om
å bli brukt.
Men det som jo er standarden i mye
aktivitet for tiden, er at man er kanskje
mer spesialisert på å komme seg inn på
ulike støtteordninger, i stedet for å være spesialisert
på å lykkes i det feltet man har
valgt seg.
Det er et eller annet med det.
Det er så mye lettere å gå etter
støtte, hvertfall hvis du kan få store summer
med støtte.
Og det er vel egentlig det som er
greia, at hvis du satser sånn veldig stort,
så kan du få veldig, veldig store overføringer
fra det offentlige.
Så trenger du ikke å drive sånn som
man normalt setter driver ut selskapsutvikling, hvor man
må knipe hardt i alle ender og prioritere
hardt for å jobbe hardt for å komme
igjennom.
Og det er noe med, for det er
jo ikke bare offentlige penger som går inn
her.
Borregaard har vært store, egentlig de som har
vært hovedkreditor her.
Men det som fremstår åpenbart, er at dette
selskapet har holdt livet i kunstig i veldig
mange år.
Ja, fordi dette ble stiftet i 2014, de
har altså drevet på i 11 år.
Og de skulle vel, dersom man ikke hadde
masse midler fra det offentlige, vært konkurs for
mange år siden.
Det skulle ikke vært noe mer.
Og dette er noe av problemet, ikke sant?
At vi har så mye ordninger og dildal,
og til og med også retorikk rundt.
Sånn grønn industri blir liksom veldig popis, og
skyver penger og ressurser og engasjement og ...
Skatteprid.
Ja, det renner inn liksom, og så overlever
ting veldig mye lenger enn det burde.
Og her, ja, her kommer katedralene lenge før
menighetene.
Nå er det jo de siste årene, så
har da aksjekursen på Alginor falt fra 35
kroner aksjen til 10.
De har mistet 70-ish prosent av verdiene.
Og så har de gjentet sin kapital, 750
millioner norske kroner.
Det er penger det er jo å si.
Det er jo en sum.
De har fått 200 millioner fra EU da.
Ja, synd for skattebetalerne i EU.
For det er borte nå.
Og så er de for en bedre skjold
på en halv milliard.
Og preget av at det byttes ut ledelse
i et bankende kjør, og sånn blir det
jo gjerne.
Og det er klart man skal ikke være
entydig, for det er lov å prøve seg
på noe og misslykkes.
Det er det meste av startups, misslykkes.
Ja, men det som er litt viktig er
at man misslykkes for egen regning.
Og det er noe med når det kommer
statsstøtte inn fra EU, og fra Norge, og
fra innovasjon Norge, og skattetat og alt mulig
rart.
Nå vet jeg ikke om alle disse har
vært innovert i dette selskapet.
Men det kommer ut en sånn subsidieliste.
Det er jo til og med et EU
-krav, tror jeg, at nå skal beløp og
formål og mottager og avsender og alt skal
listes opp offentlig, så det er liksom sånn
tydelig og kjent og samlet.
Jeg har begynt å sette opp den lista
i Excel, bare for mor og skyld, og
summerer det opp, liksom.
Og så ser jeg liksom 39 milliarder i
sånne mille gaver til ulike næringsformål.
Og det er 18 millioner hit og fire
dit, og 700.000 til Enfyr, og 300
millioner til et eller annet Asa.
Det verste er at jeg bare føler at
det er en sånn omvendt korrelasjon mellom lykkes
og støyelsen på mottatt støtte.
Mindre mottatt støtte, jo større kjansene for at
det klarer seg.
Jo mer de mottar, jo større er kjansene
for at det går galt.
Ja, og det er klart forskjellene er jo
at du hører aldri om de det går
galt med som ikke har fått offentlige penger.
Nei, for da er det aldri noe mer
de sier.
Det var bare du prøvde, du misslykkes, og
du er sikkert ikke så gira på å
snakke om det selv heller.
Men mer etter så snakkes det om når
offentlige penger går til sånne tap sluk.
Alginor, de hadde en idé om en aorta
teknologi, totalutnyttelse av stortaret.
Tradisjonelt så har man da utvunnet noe som
heter alginat, og her skal jeg nok bare
innrømme at jeg vet ikke hva vi snakker
om her sånn, for det er det vi
leste oss til.
Du kan ta en telefon til en kjemiker
jeg kjenner, men jeg mistenker at dette er
intern, det er bare de som jobber med
dette som vet hva dette er.
Det er jo en interessant effekt her, fordi,
hva var det du sa de ble stiftet?
2014?
2014, ja.
Så kommer det ut i 2020, og så
er det tidsånd og grønt skifte, og alle
heier på alt som har et eller annet
spann med grønnmaling, og da er det plutselig
seier i kretsmesterskapet i subsidier ved å få
EU-finansiering.
Noe som heter EIC Accelerator Green Deal, og
problemet da er at du vinner en troverdighet
som du egentlig, ja, andre aktører begynner å
tenke at ah, faen, de har fått penger
fra det der eliteserien i statslottet.
Ja.
Da er det noe substans her, vet du.
Og så ramler andre inn med enda mer
penger, og så får du en sånn der,
sett fra subsidiegivernes perspektiv da, så er det
jo en god syklus.
Det er en suksess, ikke sant?
Vi har puttet penger inn, og dermed så
tror markedet at dette blir bra, så vi
har klart å lede markedet i riktig retning.
Ja, eller manipulert markedet.
Ja, manipulert det.
Men realiteten er at når det går galt,
som det jo garantert kommer til å gjøre,
det er liksom, vi trenger ikke lure på
det, det er sikkert signert på 2020, vi
har tatt ganske bra veddemål på det, så
er det at man har lurt folk inn
i å investere i dette her, fordi at
de trodde at dette var noe bra, fordi
de store lite seriene i statsstøtte og offentlige
subsidier, de meldte seg på.
Så det man egentlig har gjort er å
lure en masse dumme aksjonærer til å putte
penger inn der.
Og så kan det jo hende at det
ikke er så irrasjonelt også, det kan jo
hende at, fordi her er det da Borregaard,
som alle har hørt om, og så er
det et selskap som heter Hatteland, så de
kjøpte seg inn på 35 kroner i dette
selskapet, i en sånn emissjon da.
Og det er jo greit, og så nevnte
vi at aksjekursen har gått fra 35 kroner
til 10 nå, men det er klart, hvis
du sitter i styret i Borregaard og tenker,
er dette lurt eller ikke, så er det
jo, du vet at det ligger 200 millioner
i bond her fra EU, som er, det
var litt lån, men det er på en
måte gratis kredit da.
Grønne lån, som det gjerne kalles.
Ja, og da kan det jo være en
rasjonel vurdering å tenke at, du vet hva,
da er det kanskje sånn at det kommer
mer om en stund, fordi staten er jo
lett å lure med på sånne sønnkostfeller.
Og så går de inn da, og det
var, hva var det vi sa, 500 millioner
eller noe sånt fra Borregaard.
Og så viser det seg at det var
litt vanskelig å skalere denne biologien og kemien,
som vel andre har erfart tidligere.
Har de glemt å ansette alkemister?
Ja, og jeg mener, alkemistreferansen vår er jo
litt randt i den der, ta noe gråstein,
legge til statsstøtte, og se om du hender
opp med noe annet enn gråstein.
Og det blir vel veldig ofte gråstein ute
i andre enden nå.
Jeg har en tennis, da blir det.
Bare veldig dyr gråstein.
Så vi har bygd en fabrikk på Avaldsnes.
Der er det fullstopp.
Kostnadsanslagene var grovt underestimert, gikk tomt for penger.
Krisemisjon nå i 2025 på 10 kroner aksjen.
Og da betyr det jo at, så en
sånn krisemisjon, det er jo egentlig bare at
du utsteder nye aksjer til en billig penge.
Men det betyr jo at de som kjøper
seg en dag får vanvittig mye mer innflytelse
per krone da enn de som kom inn
tidlig.
Ja, ja.
I fall det skulle bli en suksess eller
en kursoppgang, så er det, altså du kan
tjene raske penger på dette her.
Hvis du, ved å få inn dette her,
kanskje du får økt aksjekursen litt igjen.
Så de som kommer inn, de vil tjene.
Og så er det noe med retorikken rundt
dette da.
For det er jo noe av det som
driver kapitalinngangen og viljen til å satse.
Og kanskje denne følelsen av at det er
en implicit statsgaranti her.
Ingen tror det er en formell garanti, men
du tenker at jeg kan ha litt ekstra
tillit her, for det er jo tross alt
200 millioner fra første divisjonen i statsstøtte.
Og da har du et narrativ som skapes
i offentligheten som, ja, antyder at Alginor og
selskaper som det er fremtiden, det er grenen
vi skal sitte på om noen år.
Norsk bioøkonomi, vi skal leve av havet etter
oljen.
Og da blir jo subsiden fra EU en
validering at det må være noe i denne
teknologien, ikke sant?
Dette ser bra ut.
Så dette, jeg synes hele konseptet med vi
må finne andre ting å leve av etter
oljen, er et veldig interessant konsept.
Fordi de sier at vi skal finne på
noen år som vi skal leve av, hvor
lenge da?
80 år?
100 år?
150 år?
Altså, det er en fremskrivning hvor man skal
gjette på hva man kan leve av så
lang tid frem i tid.
Det er jo bare tull.
Og her er vel et godt tidspunkt å
minne om Gold's Law.
Ideen om at du kan ikke bygge noe
komplekst ovenifra.
Nei.
Det må bygges nedenifra opp og hver komponent,
ikke sant?
Du kan ikke bygge noe komplekst fra skrets.
Du må sette sammen enkle komponenter fra bonden
av, som for seg fungerer, og så må
de aggregeres opp til noe komplekst etter hvert.
Akkurat det utsagnet du reagerer på da.
Hva skal vi leve av etter oljen?
Og så setter politikeren seg ned og workshopper
ut hvordan næringslivet skal funke.
Det er definisjonen på dette, ikke sant?
Du har et komplekst maskineri i verden, og
så tenker du at dette skal vi mestre
og finne ut her er riktig vei å
gå.
Og dette er folk som ikke har skapt
noen ting noen gang før, ikke sant?
Og så setter man i gang å fantasere
opp havvinn og vertikale...
Jeg føler at det man prøver å gjøre
er å bygge det overifra og ned, ikke
nedifra og opp.
Og det går til helvete hver gang.
Og det er jo fordi at du ikke
mestrer alle faktorene i økonomien og i samfunnet
og i fremtiden, og alt mulig rart kan
skje.
Så det du trenger å gjøre, og det
er kanskje vår oppskrift på hvordan du skal
legge til rette for en sunn økonomi, det
er å ha ordentlig stabile næringsvennlige rammevilkår.
Og så klarer næringslivet selv å finne ut
hva som funker og ikke.
Gjennom tusenvis av små eksperimenter, også er det
noen av dem som lykkes, og de som
lykkes blir kanskje aggregert opp til noe større
etter hvert.
Men det vi driver med i Norge, det
er jo en sånn kunstig konstruksjon av klinger.
For det har vi lest i noen populære
grunderbøker.
Klinger, det er tingen.
Så begynner du å konstruere klingene på sånn
AstroTurf opplegg.
– Det er ikke sånn det funker.
– Ja, og så subsidierer du alle selskapene
som skal inn i denne klinga, og så
kommer det masse markedsføringsmasterer som har en eller
annen kjempeidé.
– Kan jeg ta et eksempel på det
motsatte?
I Oslo nå er det noe som har
blitt bygd som heter Construction City.
Og det er ikke staten eller kommunen som
har gått inn og sagt at nå skal
vi bygge et kontorbygg, og her skal bedrifter
som driver med dette flytte inn.
Det er noen som har funnet ut at
vi kan lage en sånn kontorfellesskapsløsning fra bunnen
av, ikke sant?
Og så tiltrekker man seg folk helt uten
å dra inn det offentlige i dette her,
og så har man plutselig bygd et nytt
kontorfellesskap samarbeidsprosjekt, ikke sant?
– Neden ifra opp.
– Og det blir jo småtta i sammenligning,
men jeg mener vi driver en podcast.
Og det er jo sånn neden ifra opp
det kan bli.
Det er ikke noe statsstøtte, her er det
bare noen tilfeldige mennesker som har satt seg
sammen og begynt å snakke rundt et bord,
og det er det, og det er det
vi gjør.
Og etter hvert som vi har gjort det
en stund, så begynner vi å komme i
kontakt med andre podcaster.
– Som har gjort akkurat det samme.
– Ja, så begynner vi å snakke sammen,
så har du noen tips for ditt?
Har dere noen tips for datt?
Hvordan gjør dere sånn?
Skulle vi samarbeide om et prosjekt her eller
der?
– Det er liksom noen sånne muligheter.
– Og så kan det funke eller ikke
funke.
Men det betyr jo da at du har,
hva er for oss?
Så har vi laget noe som på et
eller annet nivå fungerer.
Prøver du å gå et hak opp, og
så ser vi, kunne vi gjort noe sammen,
kunne vi gjort noe på tvers, kunne vi
utvekslet publikumlytre, informasjon, metodikk.
Og hvis det også funker, så kan du
jo, ikke sant, hvis du da, nå står
man i fare for å prøve å konstruere
et luftslott igjen.
Men man kunne jo tenkt seg da, at
ok, hvis det samarbeidet funker, kanskje det blir
en nettside også.
Også utvikler det seg til noen nyhetsdekning, eller
artikkelsamling, og plutselig så er det et nyhetsnettsted,
og så blir det et mediekonglomerat, ikke sant?
Så kunne du tenkt deg noe sånt da?
– Så har jo vi alt dette fra
før, for vi har jo vårt eget nettsted,
som er fordlipp.no. – Stemmer det, stemmer
det.
– Og der kommer det, Peter skriver litt
sånne oppsummeringer på ting, og ting som skjer.
– Ja, men tenk deg hvis du skulle
gjort det motsatt da.
Du satt på et eller annet kontor, la
meg helt tilfeldig velge Arbeiderpartiet, og så tenker
man, er det ungdommen liker podcast?
Nå skal vi lage podcast, slik skal den
være.
Og så setter du i gang.
Og det blir så flaut, at du blir
nødt til å gjemme den, etter hvert, når
Arbeiderpartiet skal lage podcast, med alle sine skylapper,
og politiske bindinger, og vi kan ikke si
noe negativt om oss selv, og det blir
helt, det er sånn astroturf fra start til
slutt.
– Det hører litt kjent ut.
– Ja, det gjør det, ikke sant?
Ja, men de gjorde jo det.
– Ja.
– Og det er bare definisjonen på hvordan
du ikke skal gjøre det, ikke sant?
Og det ligner sånn på næringslivgreiene.
Podcast er et nede fra opp-medium, ikke
sant?
Wolfgang V, det er jo ikke en kommitté
i NRK som sa at nå skal vi,
her er konseptet til Wolfgang, her utfør.
– Wolfgang kjeder seg, hadde lyst til å
drimme med noe annet på å si.
– Prøver ut, eksperimenterer, gjør noen dårlige episoder,
og så blir det noen bra, og så
ser du, faen, det var dette som funket,
da gjør jeg mer av det og mindre
av det.
Og så er det nedenifra opp, og det
bygger seg opp til noe som blir stort.
Å, Nes, å, oss, vi er ikke helt
i samme liga da, men.
– Enda.
– Altså, det er ikke noen annen vei
enn opp, for å si det sånn.
– Nei, det er fullt mulig å kollapse
det helt, tror jeg, hvis vi går inn
for det, men vi får prøve å bygge
dette opp, nedenifra og opp.
– Og en av grunnene, eller dette Alginor
-greiene, er jo, på engelsk så kaller de
det for Grand Entrepreneurship.
Altså, Grand Entrepreneurship, konstruert og optimalisert for å
få tak i offentlige penger som ligger og
ruller som tønner på dekk.
I EU, og i Norge, og i Innovation
Norge, og i nysene, og i alt som
er.
Er det noe penger, så skal vi ha
tak i dem.
– Er det bare meg som synes det
er litt rart at nysene ikke er i
det allerede?
– Ikke hva de er inne i og
ikke, ja.
– Nei, det høres jo ut som, altså,
nå har man plutselig skiftet målet fra å
utvikle noe til å motta noe.
Hva heter den loven igjen?
Når man bytter målestokk.
– Å ja, ja, ja.
Campos-loven eller noe sånt.
– Ja, jeg tenkte det også.
For målet her har jo blitt EU-støtte,
og da er vel det Gudhards lov, da.
– Ja.
– Det er liksom, målet nå er ikke
mer fokusert på hvordan få tak i mer
midler, enn på å utvikle noe som man
kan selge, som man mottar midler.
– Det er litt trist, og hvis en
stadig større del av næringslivet blir dette, så
har vi ikke mye å leve etter, holdt
jeg for å si det sånn.
Nei, jeg tror vi kommer til å ha
masse hvis vi lever etterhold, bare ikke disse
menneskene bruker opp alle midlene og alle ressursene
vi får i kanten.
– Nei, men det er noe med det,
ikke sant?
Det vi gjør nå er å kanalisere oljepenger
inn i praksisaktiv næringspolitikk.
– Ja, det er jo aktivt på EU
-nivå, aktivt på statlig nivå, ikke sant?
Man skal begynne å dytte på den bryteren
og gi litt penger til det, for det
liker vi.
Vi skal gi penger til det, for det
liker vi.
Kanskje på et tidspunkt kan vi avvisbelegge noen
som har konkurrenter, for det liker vi ikke.
– Det som er litt feilen her, er
da at disse som deler ut subsidier, de
sitter der og er jævla giret på lykke,
ikke sant?
Intensjonene tror jeg er rene og edle og
alt det der, det er bare at mekanikken
og metodikken er feil.
Men det betyr jo at man lar seg
blende av store visjoner, ikke sant?
Store penger, store visjoner.
Det høres ut som det henger sammen, ikke
sant?
– Ja, ja.
– Men det er da i direkte motstrid
til egentlig ganske velkjente prinsipper om at du
bygger ikke komplekse ting fra bonden av på
dag en.
Og i dette Alginor-tilfellet, det hadde vært
jævla stilig om de hadde noen småskala som
fungerte, og som faktisk tjente penger.
Og så kunne du sagt at, du vet
hva, og ikke at det er en god
idé heller, men det er i hvert fall
en mindre dårlig idé, at her er 200
millioner for å skalere.
Fordi vi vet at det fungerer, og det
er bevist, og det er liksom kommet et
stykke, men du trenger litt vekstkapital eller noe
annet.
– Det er noe med at ting som
ikke fungerer på noen nivå i småskala, blir
bare et større takslukk i stor skala.
– Det er noe med det.
– Hvis du ikke klarer å slå inn
en speaker, så klarer du ikke å slå
inn hundre.
– Og det er en sånn ekstraordinær generalforsamling
i 2025.
På engelsk så er det da nevnt Previously
Underestimated Costs Related to Buildings, Utilities, Production Equipment.
Og det er jo bare, vet du hva,
vi har egentlig ikke på noen tidspunkt visst
nøyaktig hva vi drev med.
Og det ble jævla dyrt.
– Vi har brukt mye penger.
– For vi har på en måte ikke
hatt noe proof of concept noen sted.
Vi har sikkert hatt noe, og det har
sikkert vært bra nok for EU og sånn,
men det er jo tydelig at kraven da
ikke er.
Det er noe gærent med innretningen her.
– Det er noe veldig galt.
– Resultatet av dette er jo egentlig at
der de står nå, så har de en
halvferdig fabrikk.
Produksjonskjede, det er ikke i mål på noen
måte.
Halvferdig fabrikk, masse potensiale for sånn sønnkast-fallacy.
Nå har vi investert så jævla mye her,
så vi kan ikke gi opp noe.
– Og så trenger du en halv milliard
til.
Ikke sikker på om skattebetalere i EU egentlig
var giret på dette.
– Det som er så fint er at
skattebetalere i EU hører jo aldri noe om
dette.
Det er eventuelt bare norske skattebetalere som merker
seg noe til dette her.
Det er kanskje det som er fordelen med
å dele ut skattepenger på kryss av landegrenser,
det er at det er så få som
hører om skattepenger som blir borte i andre
land.
Selv om det er deres egne skattepenger som
blir borte.
– Ja, og litt indirekte så kan vi
jo si at det er våre å forbuttale
denne medlemsavgiften i EUS.
Ikke handelsavtalen EUS.
– Som har treffet noen 30 milliarder i
året nå.
– Men det er jo noen insentiver på
andre siden også, fordi at dette Bryssel-byråkratiet,
EIC som disse heter, de har jo da
denne Green Deal-greia med en masse penger.
Og de skal jo ha kryss i skjemaet
sitt.
Vi har delt ut pengene til lovende prosjekter
akkurat som vi har blitt bedt om.
Og da er jo Alginor, det er et
kryss på skjemaet det.
Og da kan du bruke sånne bøssord som
innovativt, grøntskiftet og fremtidens bioteknologi og det ene
og det andre og det tredje høres veldig
fint ut.
Og så kollapser det etter tre år eller
fem år eller syv år.
Eller nå snart elve år.
Og alt koster penger, og du sitter igjen
med veldig lite verdier.
Det ene er at disse verdiene blir borte.
Men problemet er jo at de kunne jo
tross alt gjort veldig mye større nytte andre
steder og faktisk utviklet noe.
Hvis ikke det satt masse mennesker og skulle
dra i bryterne og kaste dem rundt på
alt mulig de tror kanskje fungerer.
Og så er det selvfølgelig det helt åpenbare
og tilbakevennende tema for oss.
Det er sløsing, og vi definerer dette som
sløsing.
For her sender man skattebetalernes penger ut til
prosjekter som man ikke har noen forutsetning for
å vite om lykkes eller ikke.
Og det er egentlig en sånn systematisk manglende
respekt for skattebetalerne.
Det er for deg og for meg og
for alle som hører på oss og alle
andre jo også.
Jeg inntrykker at bildet de prøver å selge
det er at de bistår i høyrisikoprosjekter og
at jo hadde jeg veldig mange av de
som faller og går i risiko, men aggregert
opp så blir alt vi putter ut av
skattepenger i sånne prosjekter gir oss et plussresultat
på bondmiva.
Og så er det bare ingenting som tilsier
at det faktisk gjør det da.
Det er ikke sånn at vi hører ikke
om her har staten vært inne med penger
og brukt masse penger og så ble dette
en suksessbedrift.
Denne historien har vi aldri hørt.
Men jeg er helt sikker på en ting
og det er at hvis denne historien hadde
eksistert, så hadde alle disse menneskene som løper
rundt og kaster skattepenger på absolutt alt de
kan komme over, de hadde vært veldig flinke
til å fortelle og se denne suksessen der
vi puttet inn 2 millioner, 100 millioner eller
1 milliard.
De hadde ropt om den suksessen i alle
kanaler i årets vis, ikke sant?
Og hør hvor lite det roper.
Jeg har ikke hørt noen av de roper
på det hele tatt.
Det er jo et og annet prosjekt som
lykkes her og der innimellom.
Og jeg ser jo noen av dem fordi
du har en sånn der AstroTurf-klinge nede
i forskningsparken der jeg jobber.
Og sykehuset jeg jobber er jo involvert i
masse prosjekter der, ikke sant?
Og det er masse sånne start-ups og
åpenbart noen gode ideer der og veldig mye
statsteknikk, det tror jeg nok.
Og så vet du at, og egentlig sånn,
jeg har ikke tall på det, men intuitivt
så kan man jo si nesten utenvidere at
hvis man hadde gjort et regnestype på summen
og alt som skjer der sånn, så er
det litt vanskelig å komme i mål med
grønne tall fordi det koster mye penger.
Og så er det jo en mekanisme her
som er interessant fordi at det man har
tenkt i EU og det man tenker i
Innovasjon Norge og i Nysnu og alt sånt
er at, vet du hva, selvfølgelig kommer mange
av disse prosjektene til å misslykkes, men det
er jo som en kommersiell investor, ikke sant?
Du satser på ti hester, så håper du
at den ene av dem skal løpe jævlig
fort og så kan de ni andre misslykkes,
men du kommer til å tjene inn på
han som vinner.
Og det er jo greit.
Og da er jo tankene for EU her
sånn, er algenordgreiene, vet du, vekstselskap, nå skal
vi opp og frem og inn i fremtiden,
og så får du denne kriseemisjonen nå, hvor
det er 70% rabatt på produksjonsmidlene og
det er bare for å få ferdigstilt en
fabrikk som du fortsatt ikke vet om fungerer.
Det er veldig rart.
Vi påpeker en vesentlig forskjell på, altså, investorer
i sånne høyrisiko start-ups kontra det offentlige.
I det offentlige så investerer de i alle
som klarer å fylle ut skjemaet riktig, mens
hvis du er en slags høyrisiko investor da,
så får du inn kanskje tusen prosjekter som
du ser på og så satser du på
ti av de.
De ti du senker er mest lovende, og
så har jeg håpet at en av de
kommer i mål og tjener store penger.
Men du har allerede redusert fra tusen til
ti, ikke sant?
Du har en kjempeavskaling av ting du ikke
vil investere i.
Så kan det hende de får noen andre
til å investere i det, men i stor
grad så er det jo sånn at de
som driver med den formen for investering, de
er veldig kritiske til hva de putter penger
i i første gang for å øke sjansene
for å finne den ene vinneren.
Ja, og det er jo ikke engang gitt
at de er kritiske til hva de putter
penger i, sånn i utgangspunktet.
Fordi du kan jo være tjukk i hodet
hvis du er privatinvestor.
Da går du konk.
Så da bruker du opp midlene dine, og
så får du ikke fortsette med å disponere
kapital.
Ja, og da har man skapt lærdom.
Er det sånn det fungerer i Nysnø, eller
Invasjonen Norge, eller noen av disse?
Nei, det er akkurat det det ikke er,
ikke sant?
Og det er som i alt som fjerner
markedsmekanismer andre steder.
Du mangler en konkursmekanisme.
Du mangler kreativ destruksjon.
Og når det ikke finnes, og da kan
du ha et sånn tilfelle som dette, hvor
det nå blir veldig fristende.
Faen, vi har jo puttet inn 200 millioner
allerede.
Og så er det 500 som skal til
for å komme i mål med fabrikken.
Ikke vet når den fungerer.
Men det blir fristende å gjøre det, ikke
sant?
Fordi det er flaut når disse prestigeprosjektene ikke
lykkes.
Men jeg tror ikke det var noen innovasjon
Norge utegikk som putter penger i Spotify.
Jeg er merkelig med det, du.
Det tok mange år før det begynte å
tjene penger, men der har man fått folk
til å putte penger inn i det, men
langsiktig å tenke at jo, på et eller
annet tidspunkt så er det dette som er
det sitt.
Og det har fungert til slutt da.
Ja, ja, ja, ja.
Men Alginor, der kan man jo argumentere for
at det var jo en, i hvert fall
på papir, plausibel business case.
Man hadde en idé om at her kan
vi utnytte tangen og tare enda bedre og
gjøre det litt annerledes.
En ny musefelle, liksom.
Når vi kommer til Onna AS nedi Moss,
da har man begynt å utfordre termodynamikkens lover.
Jeg føler at Onna AS er selskapsstrukturen svar
på Gydapartiet.
De hadde i hvert fall en idé om
at de skulle dyrke salat i lagerhaller uten
sol i flere lag, men det bruket lyspærer.
Det var sikkert også en del varme.
Det føltes jo ikke billig ut.
Nei, altså, du kan jo, hvis man skal
med god vilje lese det, så kan du
si at som vertikalt landbruk, du har jo
noen muligheter for å kontrollere miljøet og lystilførselen
og energibruken og skadedyr og sykdommer og mye
greier.
Så man kan jo tenke seg at kanskje
det er noe en gang i fremtiden.
Men da kan vi ikke ha norske energipriser
eller europæske energipriser, det kan jeg fortelle deg.
Jeg er helt sikkert at du ikke skal
gjøre dette i Europa.
Det har vi bestemt for lenge siden og
med helt andre premissrammer enn dette.
Kanskje du kunne gjort et sted hvor det
var, USA nå har jo vanvittig billig energi,
fordi de har så mye gast til overs.
Ja.
Det betyr jo at energiprisen har falt og
er du i riktig område så får du
jo gassen gratis, ikke sant?
For det er jo nesten en avfallsprodukt.
Og så har de fått hjelp av Innovasjonen
Norge, har jo vært i USA og hjulpet
dem sånn så de vet hvordan de skal
håndtere gassen.
Men skal vi ta ånda da.
Ideen der sånn er selvfølgelig, det er vertikalt
landbruksideen.
Ideen er å få kontroll på vekstmiljøet og
alt sånt, øke produktiviteten du bruker lite areal
du bruker lite relativt sett energi, selv om
energien fra sola var gratis i utgangspunktet.
Så med veldig god vilje så kan man
jo tenke at kanskje dette har noe for
seg i et radikalt endret klima og hvor
du har noe sånn pest som har spredt
seg og det er trøbbel med landbruk overalt
og ikke sant?
Det er en nødløsning.
Så rimelig å tenke seg at kanskje det
hadde vært lurt å gjøre sånne ting litt
nærmere at det var nødvendig.
Det er et eller annet med det.
La det være tydelig tegn på at det
blir nødvendig først.
Hvis vi tar oppsøberinga først, holdt jeg på
å si, de har brukt fire kroner på
å produsere salatoene for hver krone de har
fått betalt for det.
Det kan du ikke gjøre veldig lenge i
en normal økonomi.
Nei, og hvis man ser på ånda, har
de noen sånn røffelig 80 millioner i egenkapital,
og så bruker de 60, i hvert fall
i 2024, og tjente 17.
Det er klart at det er ikke så
mange måneder igjen.
Nå begynner vi å nærme oss 2024-tallet
vi har for disse nå, er det ikke
det?
Jo.
Det kan være spennende å se hvor mye
de har klart å rote bort i 2025.
Med 17,5 millioner i omsetning, så har
de hvor mange ansatte?
Det har jeg ikke sett på 53.
53 lønnskostnader.
Hvis vi sier at det er litt lavt
lønte, så har de en million i lønnskostnader
per ansatt, så da er det 53 millioner
i lønnskostnader.
Det er litt mye på 17 millioner i
omsetning, er det ikke det?
Det går jo ikke.
Nei, hvem skulle trodde?
Men disse har prøvd én ting riktig, for
de har prøvd å bygge det lite sånn
at de kan skalere i etterkant.
Og så har de jo innsett at dette
er ikke så lett å skalere.
Det er jævla dyrt.
Ja, og jeg vet ikke helt hva den
realistiske skaleringsgreia er.
Det man alltid hører om er vertikalt landbruk,
ikke sant?
Altså landbruk i skyskraper.
Da kan du dyrke midt i byen, og
det blir kortreist, og det koster vanvittig mye
energi.
Det er noe med det.
Og så har man jo funnet ut, og
det er noen sånne spennende greier på dette
området, at leddlys på en viss frekvens så
kan du kjøre veldig lite energi inn, men
det er akkurat den frekvensen som plantene bruker,
ikke sant?
Og så blir det veldig mye bang for
the buck.
Og det kan jo hende er sant, og
det kan jo hende sånne ting hadde gitt
mye gjenning på Svalbard hvis det skulle være
selvforsynt, liksom.
Og du hadde et kjernekraftverk.
Men når det er kontinuerlig økende energipriser, fordi
vi allerede gjør horrible politiske vurderinger av hvordan
vi skal innrette energimarkedet, legger ned energiproduksjonen i
Tyskland, oppretter meningsløs energiproduksjonen i Norge, som bare
blaster systemet med havvinn og sånn, begynner det
jo å bli rart å gå fra gratis
sollys for å lage landbruksprodukter til å betale
for strømmen.
Dette går ikke opp.
Jeg tenker bare at logistikken du må ha
internt i et sånt bygg for å dyrke
ting som skal igjennom en syklus og ta
det ut igjennom, så må jo det ikke
bli en energikrev da.
Du må jo drive og flytte rundt på
salathoder på hele tiden.
Jeg vil også lese en sånn liten innledning
for å oppsummere mainstream-synet på dette.
Verden trenger mer mat og vi har mindre
plass.
Vertikalt landbruk er løsningen.
Ånda gjør Norge mer selvforsynt fordi vi importerer
jo 60% av salaten i dag, bruker
95% mindre vann og ingen sprøyter.
Kvaliteten blir høyere, holdbarheten blir lengre, og vi
slipper utslipp fra lastebiler som kjører fra Spania.
Koster penger å starte en revolusjon, men når
teknologien modnes og strømprisene stabiliseres, vil det bli
lønnsomt.
Staten må støtte dette for beredskapens skyld.
Og da er det vel fristende å svare
at ånda løser et problem som ikke finnes
med ressurser vi ikke har nok.
Tilfeldigvis i en diskusjon gjorde jeg et lite
søk på norsk matproduksjon.
Bare sånn, ok, hvordan har den utviklet seg
de siste 20 årene, ikke sant?
Ja, vi har omtrent like mye melk ut
av kulene i dag som det vi hadde
for 20 år siden, men vi har det
på færre kur.
Ja, vi har mer kjøtt, vi har økt
kjøttproduksjonen med 25 prosent nå på 20 år,
og jage om ikke vi har økt kornproduksjonen
for ganske betydelig også i løpet av bare
20 år.
Så vi har altså en økende matproduksjon allerede,
og da er jo spørsmålet er dette noe
som bidrar mer enn noe annet, altså enn
den naturlige økningen vi har fordi den helt
naturlige innovasjonen som vi har fått, og det
i et system som ikke præmierer innovasjon i
det hele tatt.
Altså det er, norsk landbruk er vel ikke
innovasjonsdrivende om vi kan si det sånn.
Nei, altså, norske kostnader er jo innovasjonsdrivende i
den forstanden at fordi det er dyrt å
produsere her sånn, så må du automatisere og
mekanisere for å få noe lønnsomhet i det
hele tatt selv innenfor generøse subsidirammer, og det
er jo litt viktig å si her sånn
at man har jo ikke noe imot at
man tester ut ny teknologi eller har noen
kreative idéer til hvordan man kunne gjort ting,
eller få maten kortreist, eller produsere effektivt, eller
hva det måtte være, men det er bare
at du må gjøre det for dine egne
penger.
Da er du litt mer forsiktig med det.
Du satser ikke mer enn du har, og
du...
Nei, og det er liksom kanskje det var
noe her som stridet mot intuisjonen og som
gir mening, men som på overflaten så erstatter
du jo bare energiforbruket fra transport med energiforbruk
til klimakontroll og lysbærer, og så hvis du...
Når du drar inn dette beredskapsargumentet, så får
du ta inn hele argumentet da, og det
du ser i Ukraina nå er jo at
det Rusland angriper er jo energiinfrastrukturen.
Så hvis du er superduper avhengig av strøm
for å få produsert mat i disse vertikale
landbruks installasjonene, så er jo ganske lett å
ødelegge matforsyningen da ved å ta ut en
trafo.
Vanskeligere å ta ut et jordet som ligger
ute i sollyset og som vokser av seg
selv.
Så det er litt sånn falsk beredskap i
det.
Og så er selvfølgelig det siste poenget er
jo at hvis du sløser med ressursene dine
i fredstid, så bygger du dårlig beredskap.
Altså du, fordi det er en alternativkostnad med
alt.
Ressurser som investeres i A, kan ikke brukes
på B.
Og hvis A er en dårligere idé enn
B, så har du egentlig ødelagt beredskapen din.
Så det er jo, vil jeg argumentere for,
bedre beredskap i å la markedsmekanismer virke, og
la ting bygges opp den neden ifra og
opp, enn å sitte ovenifra og ned og
sløse med ressurser og gå inn i litt
sånn flotte, storslagent, lydende prosjekter om vertikalt landbruk
og innovasjon og grønt skift og fremtid og
det ene og det andre og det tredje.
Og så er det egentlig bare fluff.
Nei, bare sånn for morgeskyld da.
Vi har, vi bruker litt mindre på jord.
Vi bruker litt mindre, vi har økt kjøttproduksjonen
vår fra 335 000 til 365 000 år
på 10 år.
Det er nesten 10% økning.
Og vi bruker mindre areal på det.
Vi bruker mindre færre dyr på det vi
bruker.
Det er et eller annet som ikke henger
på greip her da, for vi har allerede
veksten.
Og jeg synes det er veldig rart å
tenke at her har vi et problem, så
vi må finne en annen måte å få
veksten på som koster oss det hvite ut
av øyet.
Og så er det som alltid den cobra
-effekt, fordi alternativ kost er det vesentlige her
sånn.
Hvis du ser stort på det, så en
ting er at man subsidierer dette selskapet, det
er Nova og Skattefunn og Innovation Norge, alt
mulig rart.
Men vi disponerer da også kunstig en del
av vannkraften til å lyse på salatblader i
stedet for å erstatte kullkraft i Europa, for
eksempel.
Hvis du har et sånt klimaeplektiv på det.
Og det er liksom ikke nøytralt det heller.
De har ikke satt opp vindmøller i Varnaveien
i Moss.
Nei, og så er det det er lov
å prøve ut en lagerhall og se om
det fungerer, hvis du har noe.
Så dette er jo småtterier for noe sånn
stort, men det er noe med at det
fremstår så ugjennomtenkt fra subsidieregiver.
Det er liksom hvorfor i helvete holder vi
på?
Hvorfor tar vi inn skattepenger ved et vann
for å bestyre dette?
Vi kunne snudd på det og sagt at
lagt et premiss til grunn, og det er
at dette er ikke et argument for subsidiere,
men det ville i hvert fall gitt et
bedre utslag, og det hadde vært å si.
Det må eksistere et energiregnestykke her som sier
at dette er energibesparende kontra det vi gjør
i dag.
Det hadde egentlig vært litt lurt, for da
hadde du ikke gjort det.
Nei, og da hadde du hvis du hadde
kommet til at ok, energiinsatsen per unit her
er høyere enn den, ok, da lar vi
det være.
Og da vil du få en sånn litt
sånn sunn tilnærming der hvor du sier fordi
du vet at dersom energiinsatsen er høyere, så
er det dyrere og dermed så er det
ikke levedyktig, det vil bli konkurrent, men mindre
det blir subsidiert på heltid, i evig tid.
Men det virker ikke å være det er
ikke en faktor som er med og så
skal det sies at det trengs 53 mennesker
for å dyrke denne salaten og det var
ikke vanvittig mange salathoder de hadde dyrket.
Det var ikke det.
Også vi snakker om lover og høyere stykker
rett som det er fordi det kan være
litt sånn klargjørende fordi det er noen klare
mønstre og systematikker i ting som er ålreit
å se på tvers, og sånn lover og
oppsummerer litt av det.
En av de eldste og mest klare og
egentlig definisjonen på å være en økonom er
å forsøke å se det usett.
Det du ser her er denne fabrikken i
Moss med stilige rosa lys og roboter og
det ene til det andre, det du ikke
ser er hva 80 millioner og 46 millioner
i årlig tap og sånn kunne vært brukt
til i stedet.
Og ja, 53 stykker som har jobb, er
ikke arbeidsplasser bra kanskje?
Jo da!
De kunne vært mer produktive.
Ikke sant?
De kunne produsert noe av større verdi.
For her produserer du jo bare dyrsalat.
Ja, altså det er jo den der arbeidsplasser
er bra-teorien, den har fått lov til
å leve litt for høyt søvn i Norge.
Det blir formål i seg selv, ikke sant?
Ja, men det skaper arbeidsplasser.
Er det god?
Bra?
Og så er jo det, altså, det kalles
vel egentlig for marxistisk arbeidsverditeori, det de rimer
der.
Gjør egentlig det.
Og i det det heter marxistisk, så bør
man ta to skridt tilbake og tenke, her
er det på tide å være skeptisk.
Hvor er det feil?
Og feilene er sånn, selvfølgelig ønsker vi oss
ikke arbeidsplasser, vi ønsker oss velstand.
Det er det vi ønsker oss.
Vi ønsker oss verdiskapning.
Du kan diskutere moralen med å være slappfisk
som sitter på sofaen hele dagen, men jeg
mener, som premiss, hvis du kunne velge, så
ville du helst bare hatt alle varer og
tjenester gratis uten arbeidsinnsats, og sitte på sofaen
og motta dem.
Det er en fysisk umulighet, da.
Ja, det er det i og for seg.
Men når du da snur dette på huet
og setter kjæra to kilometer foran hesten, og
så sier du, arbeidsplasser er målet.
Man gjør jo det hele tiden i Norge.
Det er liksom, det måles oss selv, hvis
du begynner å snakke med altså NHO og
arbeidsgivere og alle mulige bedrifter, vi skaper så
mye arbeidsplasser.
Og så er det sånn, ja det er
egentlig på tide at noen sier, ja, det
driter jeg.
Jeg er interessert i å se hva du
skaper av verdien, fordi hvis du har et
bedrift hvor du kan sige opp halvparten av
de ansatte og produsere like mye, så har
du altså redusert arbeidsinnsatsen med 50 prosent, beholdt
outputet.
Det er en bedre verdiskapning enn å ha
alle ansatte der, fordi at det gir dobbelt
så mange arbeidsplasser.
Og dette her er, altså, når du skalerer
opp og måler, ok, vi har fått, vi
har skapt flere arbeidsplasser, så er det biprodukt
av at du har økt produksjonen din og
verdiskapningen din.
Det skal det være.
Det skal ikke være et mål i seg
selv.
Og så er det jo, det er en
annen ting som er litt morsomt her, sånn
at, fordi onda har jo da, man skjønner
at man ikke, man konkurrerer ikke med first
price for å si det sånn.
Nei.
Så disse luksussalatene, de heter jo sånne ting
som kjekkass og sassy.
Så det er merkevarer.
Ja, ja.
Så her er det folk med mastergrad i
markedsføring som har vært inne og sagt, nå
skal vi selge salat slik Starbucks selger kaffe.
Jeg må finne ut om de selger denne
kule salaten på nærbutikken min.
Det kan du gjøre.
Fordi Trond.
Du er jo en sånn middelklassetype.
Ja.
Og det er jo det vi driver med
her i landet.
Vi er en velferdsstat av, for og med
middelklassen.
Og da er det jo litt morsomt å
tenke på at nå kommer disse subsidiepengene, ikke
sant?
Så hvis du er en sånn litt sånn
dårlig stilt alenemor som går og kjøper isbaksalat
med first price merkevarer utenpå og så går
og betaler skatten din og så subsidierer du
egentlig at at sånn løkka hipstere som deg
skal kjøpe sassy salat på Jacobs.
Det ser veldig bra ut.
Fordi skattepengene hennes går jo til å finansiere
dette skrotet.
Det er jo helt vanvittig.
Det er, hva skal jeg si for noe?
Det er jo egentlig litt sånn repetiver i
økonomi i Norge.
Det er det.
Og så går du til Enova og Innovasjon
Norge og sånn og så har de fått
veldig klare marsordere om at det skal være
bæregraftig og fremtidens teknologi og grønt skift og
alt det der.
Og hvis du kan krysse av på flere
av de merkelapene sammen om regnstykket ikke går
opp og energibruken er høyere enn for den
der first price is av salaten som er
importert fra Spania, så gjør vi det likevel
gitt.
Fordi disse penger skal jo deles ut.
Ja, vi har så mye av dem.
Og så er argumentet at ja, men da
blir det kortreis, så vi slipper å ha
semi-trailer kjørende fra Spania til Norge med
salat.
Det var det at hvis energiinsatsen er så
høy at det lønner seg å kjøre fra
Spania til Norge med salat, så betyr det
også at med all sannsynlighet, så er det
mindre totaluslipp på den salaten som kommer fra
Spania, enn den som kommer fra Varnaveien i
Moss.
Fordi det er en sammenheng, ikke sant?
Og hvis prisen da er en fjerdedel, så
er det en indikator på at du har
brukt mindre energi.
I alt sett, ja.
Vesentlig mer energi.
Og da tror jeg ikke den semi-traileren
fra Spania egentlig er noe problem lenger.
Det er ikke egentlig det.
Og hvis vi hadde gjort sånn som Øystein
selv argumenterer for hele tiden, og sier at
det eneste effektive klimatiltak, eller sånn økonomiske tiltaket
på klimating er avgifter.
Avgifter på utslipp, og de må være like
over hele verden.
Egentlig eneste måten å prissette disse utslippene på,
på en fornuftig måte, hvis du nå skal
gjøre den type ting.
Å drive og subsidiere high in the sky
-industri med fikse ideer og riktige bøssord i
søknaden er altså enormt sløserier.
Og så snakker vi jo av og til
om et fenomen som er ja, hvis en
eller annen frekkast fra FRP, eller noe sånt,
står på Stortinget og sier at kanskje vi
skal gi til noen skatteletter i år så
kommer det jo trekkende med noen kreftsyke barn
på Rikshospitalet, eller noe sånt med en gang,
ikke sant?
Ja, men da må vi kutte i behandlingen
til kreftsyke barn.
Eller vi kan kutte i Sæs-Islands subsidiere.
Fordi det er aldri kulturstøtten, eller noe sånt,
som skal kuttes i.
Hvis noen skal kutte i noe, det er
kreftsyke barn på Ullevål, eller velferdstjenester til eldre,
eller...
Men det er jo ikke så rart det,
fordi Høyre og FRP har jo akseptert dette
argumentet hele veien.
Ja, de har det.
De har i stedet, de har ikke hatt
enden til å snu seg rundt og si
at det er en veldig rar prioritering av
dere å gjøre i Arbeiderpartiet.
Vi vil kutte til andre steder, men ferd
med det.
Men det er jo det er jo ikke
helt urimelig å si at subsidierte middelklasse salatboder
i Moss burde kanskje nedprioriteres til fordel for
kreftsyke barn, da.
Det er ikke urimelig.
Det er ikke det, og det viser seg...
En sånn veldig populær ting å si er
du må ikke sette grupper opp mot hverandre.
Det må du ikke gjøre.
Det er ufint.
Nei, det er ikke det.
Det er det som heter å prioritere.
Det er det som er å prioritere, og
det er det politikere i Norge ikke driver
med.
Man har sluttet med det for mange år
siden, for du har rett og slett for
mye penger.
Landet som ble forrikt.
Ja, det er jo som om ting henger
sammen her, på et vis.
Det er en bok jeg vurderer...
Ikke den boka, men hans nye bok vurderer
jeg faktisk å kjøpe inn som julelektyr for
å lese juleeventyr gjennom jula.
Nei, men hva skal vi si, Trond?
Lett å være visionær med andres penger.
Det er i hvert fall sant.
Det er i hvert fall veldig mye mer
avslappende enn å være det med sine egne.
Ikke sant?
Nå pisser vi litt på både Alginor og
Onna, og så er det jo urimelig å
si at det er helt sikkert flinke folk,
og folk som har gode ideer, og vet
hva de driver med i disse selskapene.
Men det er bare det at å være
flink og ha gode intensjoner er ikke nok.
Du må få det til å lønne seg
også, og det gjør du ofte neden ifra
og opp.
Og så er det noe med at de
driver i en verden hvor alt peker i
retning hen til staten.
Og det er klart, de blir kanskje litt
fanget.
Det er litt som Inegjøter har jo søkt
om å få pressestøtte, og det er fordi
alle konkurrentene har pressestøtte, så må de også
ha pressestøtte.
Og sånn tror jeg kanskje det blir med
Onna og Alginor og disse her.
Alt som er sånn grønt, det skal jo
ha statsstøtte og subsidier.
Da må vi gå og ha statsstøtte og
subsidier.
Litt samme greia, ikke sant?
Intensjonene dine kan være så gode de vil,
men det opphever da hverken tyngdekraften eller termodynamikken.
Det betaler ikke regning, ja.
Jeg vet om et nyoppsatt selskap i Norge
som ikke går og løper rundt og sier
vi skal ha statsstøtte, vi må ha penger.
Da vet du om ett mer enn meg.
Norsk kjernekraft.
Ja, stemmer det.
De er jo ganske eksplosive på det, men
de har jo et litt annet markedsføringsklima enn
en vertikaldyrkende salatbønne.
De skal faktisk levere energien som alt dette
tullet trenger.
Og må da gå med så bøyd nakke
og ydmyk holdning at de sier vi insisterer
på at vi skal ikke ha noen statsstøtte.
Men jeg tror også de har en sunn
holdning til det i styret.
Det høres veldig sånn ut.
Også er det klart at det er jo
en god avsjekk å bare sjekke fysikken i
det du driver med før du setter i
gang.
Vi har jo snakket litt om den der
dieselgaten til Stoltenberg.
Det var liksom tre uker i 2008 hvor
alt skulle legges om til at nå skulle
du dyrkes diesel på ellers fin landbruksjord.
Og da var det raps som poppet opp
overalt, og alle fikk marsordet i samme retning
på likt.
Så gikk det et veldig kort tid, og
så fant man ut at vi bruker jo
mer diesel inn for å kjøre maskinene enn
vi får ut av avlinga.
Kanskje det ikke er så lurt?
Nei, alle sammen, stopp, stopp, stopp, sånn at
dette blir galt.
Gå og gjør noe annet.
Og det illustrerer bare hvor farlig det er
å sentraldirigere denne typen prosesser.
Og det er jo Golds lov fra ende
til andre, ikke sant?
Du prøver å få disse komplekse systemene til
å stå på beina ved å begynne på
toppen og bygge det ovnen fra ned.
Men vi har løst det da.
For nå tar vi heller maten fra Sør
-Amerikaner i form av mais, og får de
til å dyrke rapsolje i Kina.
Så vi kan fylle det på tankene våre
i stedet.
Og da er det ikke på vårt klimaanlengskap.
Vi må også bare slutte.
Men sluttoppfordring.
Kjære lytter, det er altså dine penger de
leker med.
Slutt å stempe.
Ha en fortreffelig dag.
God aften.
Takk for at du hørte på Sidelinja podcast.
Snakk gjerne om oss.
Like, del og anbefale oss i podcast-appen
din.
Eller delta i kommentarfeltet på YouTube.
Hvis du har ris eller ros, kritikk, forslag,
spørsmål eller noe annet, så finner du all
kontaktinfo på sidelinja.transistor.fm