Velkommen til Sidelinjen.
Podcasten for politisk hjemløse.
Og for de som lurer på The Epstein
Chronicle.
Rundt bor i dag den omsorgsfulle Trond Sørensen
og Maisel Vegard-Nettnes.
Det viser seg at det er belastende å
stå i en storm i offentligheten.
For 20 år siden tok Tore Tønne livet
av seg.
Etter en del skandaler og en presse som
jaget i flokk.
Eller det var i hvert fall den offentlige
konklusjonen etterpå.
Det var vel også en slags korrupsjonssak?
Ja, jeg tror vel han var skyldig på
et vis.
Men belastningen, tapet av æreopposisjonen og anserelse ble
for stort.
Og så satt han seg i bilen sin
og der fant han inn.
Og så har vår tidligere statsminister og arkitekten
bak det norske hus kommet på sykehus.
Ja, og jeg håper vi tar dette med
Tore Tønne først.
Jeg husker jo at det var en voldsom
oppvask i pressen den gangen.
Om at man kanskje hadde presset for hardt.
Og man måtte ta hønnsyn til det menneskelåpet
og en del sånne ting.
Og så tror jeg det er fine ord
som man skriver i avisen de neste 14
dagene.
Og så tror jeg ikke det endret noen
ting.
Nei, det gjorde nok ikke det.
Eller det gjorde det for en periode, tror
jeg.
Fordi jeg tror mye av konklusjonen fra den
gangen var at selv om det var vel
noen aviser som hadde gjort noen konkrete feil
eller sånn pressetisk overtramt, men det var liksom
ikke egentlig det viktige i det.
Det viktige i det var at selv om
hvert mediehus gjorde sine egne redaksjonelle og sunne
nok vurderinger, så er det når det kommer
i alle kanaler hele tiden, så blir det
for mye for et enkelt menneske.
Se på den der dekningen av lille Marius.
Hadde ikke Epstein-filene kommet, så hadde jo
vegg-til-vegg dekning av hvert eneste komma
som blir uttalt i den rettsaken hadde vært
på trykk, ikke sant?
Det er bare ikke plass til det.
Nei, og ikke oppmerksomhet nok til det, ikke
sant?
Men hadde pressen tatt lærdom av Tore Tønnesaken,
så hadde de ikke gjort den vegg-til
-vegg dekningen av Marius-saken.
Nei.
De er mer opptatt av klikk enn av
hensynet til de involverte i hvert fall.
Jeg skal si litt mer om det etter
hvert, men jeg synes jo her har jo
Mette-Marit virkelig tatt deg kul for sønnen
sin.
Sørges for å lage så mye oppstyr i
media at han slipper unna noe av det
hvertfall.
Det må man kunne kalle god planlegging.
Som så dette tilbake i 2011 og sånn.
Ja, hvis du vet at du opptrar en
drittunge, så vet du at du opptrar en
drittunge.
Nå er det noe rettssak, så kommer det
vel noe ut av den.
En konklusjon eller en dom eller et eller
annet, så får vi se.
Den dekkes jo ganske bredt.
Jeg ser ikke så mye skuffelig mer.
Jeg ser jo NRK, hvis du skrur på
der, så har de daglig langvarig oppdatering av
intervjuer.
VG har minutt for minutt i rettssaken, med
ivrige journalister som sitter og skriver ned hvert
blikk som blir vekslet inn i den rettssaken.
Så man kan føle at det blir nesten
for meget.
Men det kan jo virke som det har
blitt det for jaglene også.
Ja, jeg kan jo på en måte skjønne
det.
Jeg er usikker på om mediedekningen eller om
sakens alvorlighet er den store belastningen for dem.
Nei, det vet man jo ikke.
Det jeg har merket meg med han i
årenes løp, og det sies vel av folk
som har skrevet bokommer nå, eller jeg har
hørt det flere steder, at han er nesten
sånn sykelig opptatt av sitt eget renommé.
Altså han er fryktelig opptatt av hvordan han
fremstår, og at han er en sånn statsmann
liksom.
Da føles nok dette som mer enn en
rip i laket, for å si det sånn.
Ja, dette føles nok som total avari.
Men hvis man ser på dette her, så
har jo, altså nå har det vært mye
frem og tilbake etter at Ineter gikk ut
og først skrev at han hadde gjort et
selvmordsforsøk.
Og så har det kommet forskjellige forklaringer og
historier i etterkant, som gjør at det er
litt usikkert hva det er.
Men det som kommer frem, det er at
det er ikke bare han, det er, de
skriver vel, eller sier hans nære familie også,
har liksom, sliter veldig nå.
Og jeg regner med at det er, når
de sier det, så er det koma.
Ja, og hvem vet hva som ligger i
det.
Jeg tror formuleringen var alvorlige helseproblemer i Jagland,
alvorlige helseproblemer i nære familie.
Og det kan jo være en mor, det
kan være kona, det kan være hva som
helst.
Jeg tror kanskje mor til Jagland har veldig
dårlig helse nå.
Hun kunne potensielt vært i livet.
Hun trenger ikke å være 100 engang.
Ingen alder i dag.
Men hvem vet.
Men den store diskusjonen her i går, så
var det jo omtrent umulig å vite hva
som var sant og ikke.
Det er det i og for seg fortsatt.
Men innigheter sier selvmordforsøk lagt inn, og antydningen
er vel til og med tvangsinndagt.
Alle andre forstår seg på det, er rynke
på nesa og riste på hodet, og sier
dette er dårlig presetikk, pluss at jeg har
ikke dekning for det, pluss at det er
ikke sant.
Og så er det en podcast som kom
ut i dag, med Jarle Åbe og Nes.
Ja.
Og det er jo Åbe som har skrevet
saken for innigheter, og har kjeldene og fått
de utvekslingene med advokaten til Jagland, som er
denne grunnlag for artiklen.
Og jeg må jo si at den historien
han legger frem, for det første så har
advokaten forandret historien en del ganger på veien.
Ok, hvem vet hvorfor og hva som, ikke
sant?
Og kanskje man var skjev i hvordan man
formidlet ting i første forsøk, fordi bønnen var
fint om dere gjør litt strengere redaksjonelle vurderinger,
fordi det er stor belastning for familien og
Jagland selv og alt det der.
Og det kan jeg jo egentlig ha ganske
stor forståelse for.
Ja, jeg kan ha sympati med tanket bak
her, og hans jobb er jo å ta
vare på sin klient.
Men det jeg tenker i Åbes tilfelle er
at det han legger frem, hvis han ikke
ljuger, og det er jo ikke noen grunn
til å tro at han gjør, så høres
det jo ut som det er en sannsynlighetsovervekt,
i retning av at om det ikke var
selvmordsforsøk, så var det i hvert fall en
veldig sterk mistanke om risiko for selvmord, eller
et eller annet sånt, i det lende.
Altså, så fikk man oppse med at dette
er alvorlig tung psykiatri for Jagland sin del
akkurat nå.
Det tror jeg man kan si med veldig
bred dekning.
Ja, eller sånn selvmord av hensyn til egen
ære er jo ikke ukjent gjennom historien.
Nei.
Så det er vanskelig å, det virker som
hver gang det er noe utenfor normalen, så
skal det psykiatri forklares.
Det kan jo hende at det bare er,
du vet hva, mitt personlige renommé og ry
er så viktig for meg, at dette har
jeg ikke tenkt å stå igjennom.
Nei, det skal jo sies at dette er
jo noe som er et tema for seg
selv egentlig, det med selvmord.
Så kunne vi sikkert hatt en times diskusjon,
for det er jo veldig mange som mener
mye om det.
Det man vet etter hvert da, det er
jo at når det kommer til menn som
velger å prøve å ta livet av seg
selv, når man har gått i søvnene der,
så viser det at 50 prosent av dem
er ikke psykisk syke.
De har bare gjort en kalkulert overveiing av
at, du vet hva, nå er det nok
nok.
Dette regnestykket går ikke opp for meg.
Nei.
Ha det bra alle sammen.
Dette livet er ikke verdt å leve, det
er bare tungt, det er vondt, det er
ingen rasjonell vei ut av det.
Ok, ja, men da er det bra.
Så velger de det.
Og det er litt sånn vanskelig for dette
ordskiftet å ta inn over seg, for det
er egentlig veldig deilig å kunne si at
det er psykiatri.
Alt man ikke forstår er psykiatri.
Ja, for hvis du er psyk, så er
det på en måte en trøst i det,
ikke sant?
Nei, vet du hva?
Livet hans kom til et sted hvor det
ikke var utholdelig, så han valgte å helt
rasjonelt vis avslutte det.
Jeg tror kanskje at det er litt sånn
at da føler folk litt skyld på et
eller annet vis.
I hvert fall de som er litt nærmere
de som gjør det.
Ok, men da har ikke jeg gjort det
jeg skulle, for jeg burde jo stilt opp
og reddet, og helt alt.
Men hvis du er psyk, altså jeg er
ikke psykolog, jeg er ikke psykiatri, jeg kan
ikke redde folk, jeg kan prøve liksom, men
du har lov til å være kjanskjeligst da.
Jeg må jo si at litt uavhengig av
sannhetsgahalten i rapporteringen, så føler jeg jo at
det er muligens dårlig takt og tone fra
enigheter og Åbøs side.
Altså det der å være så stram på
egen journalistisk integritet, hvis jeg har hørt noe
så er jeg nødt til å videreformidle hver
eneste detalj, uten å ta menneskelig hensyn.
Og jeg har nok problemer med å se
hvor viktig det var for offentligheten å få
denne informasjonen.
Det er ikke helt uvesentlig, men det er
mulig at hvis vurderingen i alle andre norske
redaksjoner er, vet du hva, det er faktisk
ikke helt.
La oss spare fyr.
Ja, og så er det to måter å
vurdere det på da.
Du kan ta Åbøs vurdering, altså Åbøs måte
å se det på.
Du kan ta den som du nå bruker
ovenfor, så tenk deg at det norske medier
generelt har brukt.
Eller så kan du si at den fjerde
statsmakten er så mye i lomma på makten,
at de faktisk er litt lydige når de
ber deg om å ikke skrive om noe.
Det er flere veier inn her da.
Vurderingen blir jo, er dette en så viktig
hendelse i det nyhetsbildet vi har nå, at
man må ta mindre menneskelig hensyn for å
dekke det, fordi saken i seg selv er
så viktig.
Så her kan man jo mene at det
er så viktig, eller at det ikke er
så viktig.
Jeg ser jo nyhetsrelevansen i det.
Sånn som dette har utviklet seg nå de
siste ukene, med filer og jaglene og Rød
Larsen og MS-knekkebrød, holdt jeg på å
si.
Det er veldig mye som også veier for
at vi må skrive noe om det.
Så jeg har spurt noen, kan du kanskje
skrive det på en litt annen måte?
Si at han er innlagt på sykehus.
Jeg ser to områder som kan begrunne behovet
for å offentliggjøre det.
Det ene er at når en fyr som
har nytt så mye tillit i Norge, statsminister,
utenriksminister, Europarådssekretær, Nobelkommittéformann.
Når en fyr som har fått så mye
ansvar, er tiltalt for så alvorlige ting, som,
unnskyld, siktet for så alvorlige ting som han
er nå.
Gråd korrupsjon og det er utspøkelse av, mulig
det er noe sånn type spionasje eller et
eller annet nede i gata.
Hvem vet, men alvorlige greier.
Så må man ha en forklaring på hvorfor
man ikke får svar på helt grunnleggende spørsmål.
Og da er et sykehus opphold av alvorlige
grunner, er gyldig fra hver, kan du si.
Og så er det et moment to, fordi
det felles ganske mange hare dommer over Jagland
for tiden.
Vi er blant dem.
Vi er skyldige å felle en dom eller
tre her.
Og det kan hende at, la oss si
at han hadde faktisk tatt liv av seg
da, så kan det hende det er en
del som skulle ønske de ikke var så
hare som de hadde vært.
Og av hensyn til, for å opplyse debatten
eller sette temperaturen, så kan det hende at
det hadde vært nyttig å få ut informasjon
om at dette er faktisk en seriøst belastende
situasjon for Jagland, og det er ikke dødsstraff
for å være korrupt.
Et eller annet sånt.
Og så er det som du sier, det
kunne jo meget vel vært formidlet at Jagland
er på sykehus, det er alvorlig.
Kan ikke svare på spørsmål, sånn er det
dessverre.
Og så la være å gå inn i
diagnoser og hendelsesforløp og foranledning og alt sammen.
Men jeg var en tur innom fagbladjournalisten, der
ansvarlig redaktør i Årlig Grønndalen har skrevet en
artikkel, som jeg tror oppsummerer mye av andre
mediers syn på i-nyheter og hva de
har publisert.
Jeg tenkte vi kunne gå gjennom den, fordi
det er et par ting som har vært
å kommentere der.
En side av det er at jeg tror
jeg og journalisten her er enige om at
det er i hvert fall mildt upassende å
gå ut med sladre rykter.
Så det er greit.
Men han peker på først og fremst, fordi
antydningen fra i-nyheter er at det er
en avtale, det har vært kommunikasjon fra Jaglands
advokat til redaktørforeningen, og så har man sendt
et brev til utvalgte redaktører i norske redaksjoner
og sagt at her er situasjonen.
Ikke skriv om det, eller noe i den
retning.
Jeg tror vel egentlig da brevet ble lest
opp, så var det ikke så gærent.
Det var vel mer sånn, ber om tiltas
hensyn til helsedilstanden i redaksjonelle vurderinger og så
videre.
Men i-nyheters take på det er at
det da er en hemmelig avtale som er
inngått, og pressen har vært lydig til det.
Det er en sånn nomenklatura-vinkel på det.
Og der må jeg jo si at da
jeg hørte det brevet bli lest opp, så
synes jeg ikke det var, det er mulig
det ikke er vanlig rutine å sende brev
fra advokat til redaktørforeningen.
Men det var ikke noe graverende i det
brevet egentlig.
Altså brevet er vel ikke sendt til redaktørforeningen,
den er sendt til utvalgte redaktører.
Til redaktøren da, via redaktør.
Og så er det sånn, dette er jo
et tolkningsspørsmål, ikke sant?
Fordi er dette skrevet i et sånt klassisk
advokat?
Hvis man leser det i en sånn, dette
er en komplisert måte å skrive ting på
mellom linjene, og det er advokater veldig gode
på, og dette er det de gjør, ikke
sant?
Og hvis man leser det på den måten,
så sitter man fort igjen med det inntrykket
som ÅB og Nes og i-nyheter har.
Men hvis man bare leser det for det
som står i brevet, så er det greit.
Bortsett fra at jeg synes det er litt
rart å henvise til redaktørforeningen.
Og det er litt for jeg synes det
er rart at redaktørforeningen på en måte opptrer
som rådgivere.
Det er en forening for redaktører, men hvis
de driver støttefunksjoner for de som undersøkers av
media, så blir det på en måte litt
rart å bedrå.
Ja, jo da.
Og så sier jo han redaktøren i Journalisten
at det er rett og slett en faktafeil.
På den ene siden så har ikke redaktørforeningen
noen rolle i å inngå avtaler på vegne
av redaktører, ikke sant?
Det er ikke det de driver med, de
er en rådgivende organisasjon i beste fall.
Så det er ikke noen fullmakt som foreligger
eller noe sånt, og så kan du kanskje
tolke det løsere og si at det er
en sånn soft power.
Hvis redaktøreforeningen anbefaler å la være, så kan
du si at det også er alle lydige
hunder som bare gjør som foreningen sier.
Men jeg tror vel i hvert fall det
er vinklet litt spist hos innigheter og AB
spesifikt.
Og så er han inne på at bevisende
innigheter ført til pennen er for svake.
Her tror jeg kanskje den godeste redaktøren er
tynt informert om underlaget, og det kan nok
være at artiklen ble skrevet før den podcasten
i dag med Åbe.
Jeg må jo si at det Åbe legger
frem, tidslinja og at han faktisk sendte en
textmengd og fikk tilbake fra advokaten til Jagland,
høres nok så plausibelt ut.
Så høres det også nok så plausibelt ut
at kanskje advokaten har sagt litt for mye
og angrer seg, og så bytter han historie
og så er det ...
hvem vet?
Men det er jo et mulig utfall her
at alle på et vis har rett, og
Åbe har ikke begått en faktafeil, men det
er kanskje litt upassende å publisere likevel, og
andre er opptatt av at vi klarer faktisk
å heve oss over det upassende og la
være når situasjonen krever det.
Vi har litt sympati her for begge sider,
kjenner jeg.
Ja, jeg også.
Jeg leter etter en mellomposisjon her.
Jeg føler at den er egentlig ikke så
vanskelig å finne.
Du kan både rapportere om det og være
litt mer runde i kant av på hva
du skriver.
Det er liksom ...
I stedet for å gi seg selvmord innlagt,
du kan skrive at det er høy belastning
på grunn av saken.
Ja, eller bare skrive at det er alvorlig.
Vi vet at det er alvorlig.
Dette er ikke kødd.
Ja, men det er ikke et hjerteinfarkt.
Det er ikke en akutsykdom eller noe sånt.
Det finnes måter å formidle at situasjonen er
alvorlig på uten å si selvmordsforsøk.
Og så ...
Ja.
Men jeg syntes jo det var interessant.
For nettavisens avtroppende redaktør ...
Er han avtroppende?
Ja, han skal gi seg.
Stavrum, altså?
Stavrum skal slutte i nettavisen.
Det er kanskje tiden for det.
Han har vel vært der og startet avisen.
Men jeg har jo en ...
Jeg skal anonymisere denne historien.
Fordi jeg kjenner mennesker som har jobbet i
nettavisen som journalister på akkurat tid.
Og som fikk en sak å jage.
Og de ble så pushet til å jage
så mye at til slutt så ringer en
av de som de jager på fra et
hotellrom.
Han har forlatt familien sin og han ville
bare snakke med journalisten før han tok sitt
eget liv.
Og selv journalisten som reiste ned på hotellet
innså at TV-drivene er jo ikke greit.
Jeg har jo egentlig kjent på det hele
tiden.
Vi hadde ikke droner den gangen, men vi
hadde radiostyrte helikopter hvor vi kunne ta bilder
og filme inn i stua til familien.
Og vi hadde liksom ingen sperrer.
Så på den ene siden sitter Stavrum og
kritiserer Ingjøtter for å skrive om konsekvensen.
Og gasse seg i andres ulykker.
Ja, samtidig så har liksom clickbait-horeriet i
nettavisen vært så drøyt at det skal sies
at journalisten sluttet å slå seg som journalist,
orket ikke å jobbe med det lenger etter
denne saken.
Så han hater gundaren av Stavrum som følge
av det direkte, på grunn av dette, fordi
dette er presse.
Så det er liksom å være skinnheldig fordi
noen omtaler deg når du på en måte
er kanskje en av de tøffeste mediene i
forhold til å drive folk over kanten.
Jeg er usikker på om du står på
rett sted for å heve ditt moralske øye
og si «Ja, men dette er ikke bra.
Jeg driver en bedre...» Sånn driver vi ikke
medier i Norge.
Nei, og jeg må jo si at jeg
kjenner jo at sånn i bånd så er
det som er viktigst for meg er at
ingen ljuger til meg.
Så langt så har jeg ikke inntrykket at
inngjøtere har ljuget til meg.
Jeg tror kanskje de har...
Min følelse er at de har vært for
lite opptatt av hensynene til Lea Glanhersson.
Det er min helt subjektive greie.
Men så lenge de ikke har løyet så
er det ikke egentlig noe presset de skal
ta dem på.
Kanskje det er rimelig å si at du
ikke skal blåse opp sånne selvmordssaker uten at
det er stertt nødvendig.
Men det er en spesiell sak, dette her.
Jeg vet ikke.
Og så synes jeg jo som deg at
resten av media er litt vel skinnhellige fordi
det er så utrolig moro å pisse på
inngjøter.
Så de har ikke så mye...
Det er bare å se på dekningen av
Marius nå.
Vet du ikke, han har det dritfett heller
i den posisjonen han er.
Det er som han beskrev på et eller
annet tidspunkt at han måtte ligge bak i
bilen under et teppe for å bli kjørt
inn fordi det var journalister absolutt overalt.
Og så la oss bare være...
Disse menneskene har jo satt seg selv i
denne situasjonen selv.
Både Marius og Torbjørn.
Nei, det har de, ja.
Og så får vi se hva som kommer
ut av det.
Det er jo selv når man hører på
den Marius-saken at det snakker om å
være forhåndsdømt.
Sånn.
Han burde jo ikke vært dømt i en
norsk rett en gang.
Han burde jo bare sendt til Finland eller
et eller annet sted nå for å få
en uhildhet.
Det er jo ingen som kan dømme uhildhet
i det å være.
Det er jo helt sjansløst.
Og så tror jeg ikke han er...
Det er lite som sier uskyld det her.
Jo da.
Og så, det vet ikke jeg, bare i
dag så var det noe sånn fra dette
vittnemålet til Nora Haukland.
Så har hun lagt frem sin historie om
vold og trøsler og skriking og krangling og
så svarer Marius at ja, men det stemmer.
Jeg har ikke slått deg, men hun har
slått meg ganske mye.
Hvem faen vet, ikke sant?
Jeg har ingen annen som er riktig og
ikke.
Altså, det skal jo sies at jeg er
litt der at det er litt sånn krakesøkende
-make-forhold i hodet mitt da.
Ja.
Jo, vi leser om Malrus-bruken hans og
alle problemene hans og alt mulig sånt nå.
Og så glemmer vi at...
Og det er jo dels for det mer
at jeg ikke ville skrive om det.
Ja, hvis vi først er inne på medier
som skriker så er det jo...
Den gangen hun ble avbildet med en kokainpose
i hånda sammen med sin venninne og blogger.
Og la oss poengtere at hun fikk full
tynn for det.
Ja.
Mens jeg tror hele Pressenorge var klar over
at Nora Haukland, det damma til lille Marius.
Ja, og vi vet hva Marius driver med.
Men det skriver vi ikke om.
Nei.
Og det er liksom...
Tilbake til den redaktøren i Journalisten som skriver
at det er en nærmeste konspirasjonsteori om hemmelige
avtaler og sånt.
Vet du, det er ikke det, vet du.
Fordi dere har vært så enige om hvilke
ting dere skal dekke og ikke skal dekke
gjennom tiden av hensyn til Konghus og hensyn
til statsministeren.
Det var en sak med statsministerens sønn for
en tid tilbake.
Det er sikkert vektige grunner til ikke å
gasse seg for mye i det.
Men det var også ganske tynt opplyst Det
er jo det.
Hvis media ønsker at folk skal stole på
deg og deres moralske vurdering, så kan de
ikke drive å gjøre sånne stønt heller.
Nei, og der er jeg litt på den
der.
Som punkt nummer én er jeg mest opptatt
av at du snakker sant til meg.
Ja.
Jeg kan finne meg i mye av vinklinger
og sånn, hva skal du si, hot takes
eller hva det er for noe, så lenge
grunnfakta er sanne.
Men hvis du begynner å gi meg ting
som ikke er sant, eller at du utlater
ting for å dytte inntrykket i retningen av
noe annet, selv om du vet den tingen
som du utlater, så kjenner jeg at, vet
du hva, nå har jeg problemer med å
stole på noe som helst.
Og der har ikke enighetet tråkket feil her,
tror jeg.
Men norsk presse for øvrig har tråkket feil
i Marius-saken ved ikke å gi noen
dekning til både voldsbruk og narkotikamissbruk.
Ja.
Og det sier vi som svært rusliberale, som
vi har sagt til hver enkelt i utgangspunktet,
så er ikke dette...
Vi mener begge at det ikke bør være
kriminellt, og at du bør slippe alle fangene
fri, for å si det sånn.
Men hvis han ikke hadde klart seg, hvis
det var alkohol som var problemet, og han
ikke klarer å te seg i det hele
tatt når han drikker alkohol og drikker alt
for mye, hvis det bare var alkohol, så
ville det fremdeles i den posisjonen han er
i vært noe å ta opp og skrive
om.
Ja, og jeg mener sånn...
Poenget er forskjellsbehandlingen da.
Hvis man hadde gjort det, hadde du vært
en stortingspolitiker eller et eller annet, så hadde
du...
Og så skal det sies at det er,
som journalist, veldig ubehagelig å bli kalt inn
på slottet for å få overhalinger med til
Marit og Hofsjefen.
Og det skjer.
Det har skjedd mange ganger.
Ja, men da er du en dårlig journalist.
Hvis du lar det stoppe deg, ikke sant?
Det går ikke.
Du kan ikke la det stoppe deg, men
jeg tror at journalister er akkurat like veike
som alle andre, så de gjør det.
Vi også påvirker det, ikke sant?
Orker ikke det broket.
Dette her blir dårlig stemning.
Jeg må jo si at det er jo
ikke få saker jeg kan liste opp fra
de siste fem-seks-syv årene hvor norsk
presse har sviktet fullstendig.
Dekningen av det der Russiagate-greiene i USA.
Helt håpløst, kritikkverdig og under en vær kritikk,
egentlig, for det er ikke noe kilder.
Det er bare republisering av amerikanske lefty-medier,
og de har sine konspirasjonsteori, og de blir
videreformidlet helt ut.
Så hadde vi den der klippingen av Trump
-videoen som BBC ble tatt på, som selvfølgelig
har vært videreformidlet, fullt og helt, og ingen
stiller noen spørsmål ved noe som helst.
Selv om det er masse folk som har
rukket opp hånda og sagt at dette er
jo ikke riktig, dette gir feil inntrykk, dette
er ut av kontekst, ikke sant?
Dette driter vi.
Bare kjører på, kjører på, kjører på, kjører
på, sammen med very fine people i Charlottesville.
Det er for alle praktiske formål en løgn.
Dekningen av Black Lives Matter, dekningen av 6.
januar, og de ulike sakene som kom ut
av det på begge sider, han der Kyle
Rittenhouse, eller hva han heter, og saken mot
George Floyd, eller om George Floyd.
Og jeg husker tilbake den saken som jeg
har snakket om mange ganger, han maget guttungen
med dratiltrynne.
Og jeg mener, du fikk dekning på det
i Norge som gjør at helt sånn uinteresserte
civilister, fem år etterpå husker saken, når du
bare bringer opp riktig imagery.
Men de har ingen...
Ingen aning om hva saken var, og de
har bare blitt misledet av norske journalister, og
har åpenbart ikke blitt korrigert tilbake igjen.
Og da snakker du om en 16-åring.
Jeg mener, når du er 16 år kan
du knappt gjøre redde for deg på en
fornuftig måte, ikke sant?
Det er så kritikkverdig.
Så når han, redaktøren i Journalisten, begynner å
trekke opp de høye standardene i egen bransje,
så må jeg si at det føles ganske
hult.
Det er liksom noe å henge de på.
Og så det som er greit, hadde det
vært alle sakene, men vi vet jo at
vi velger bare å vise til noen saker,
ikke sant?
Og så tror jeg du nesten kunne vise
til UKAS, eller UKAS-sak fra nesten hver
avis, hvor de har en eller annen sånn
greie.
Ja, og det går igjen.
Jeg syns det er rart at mediene tør
å gjøre dette nå.
Medier er veldig sånn, det er ommer å
være først ute med alle saker.
Og de er veldig på det enda, det
er ommer å være først.
Riktig, det er ikke så viktig om det
er noe innhold, bare vi er først.
Men så er det jo det at uansett
hvor raske de er i dag, så er
ting på film, det ligger på X, det
ligger på Facebook, det ligger på Instagram, det
ligger på YouTube, før de rekker å plunke.
Og dermed så skjønner jeg ikke det til
jag etter å være først ute og bare
få publisert og lage sjokksakene.
Det må være mer interessant å lage noe
som har litt dybde.
Jeg må si at jeg er en illoyal
avisleser.
Jeg bytter jo avisabonnement omtrent så snart tilbudsperioden
går ut.
Det er ikke for å spare penger, men
det er fordi jeg blir så irritert på
den avisen jeg betaler penger for.
Så tenker du, å i helvete skal jeg
betale for dette noe mer?
Fordi du finner mange nok saker til at
du ikke kan telle dem på en hånd,
og så tenker du, disse folkene fortjener faen
ikke en krone.
Og så går det sånn, så er jeg
til Nettavisen, og så er jeg tilbake til
Aftenposten og VG, og så er jeg over
på Dagblad, blir det ganske sjeldent, det skal
jeg innrømme.
Det går ikke på den der Dagblad-greia.
Viss verdier tar man.
Har du endt opp i klassekampen?
Det har jeg gjort en gang.
Det var til den krona-tilbudsperioden gikk, og
det er ikke på grunn av manglende integritet,
faktisk.
Det er bare fordi de har et så
annet, en så annerledes verdensanskulelse enn meg, at
det ble rett og slett vanskelig å forholde
seg til.
Man klarer ikke å realitere seg inn i
det og forstå hva de prøver å si.
Det er rett og slett vanskelig å henge
med, fordi det er så vridd i forhold
til hvor jeg står, og så kan sikkert
mange argumentere at jeg er ganske vridd.
Men det er likevel litt rart, for vi
kan sitte og høre på Marhaug eller på
Mimir Kristiansen og skjønne hva de sier og
hvorfor de sier det, og hva de mener,
og så kan vi kritisere det og si
at det er ting dere må ta med
i regnestykket her, og den moralske vurderingen dere
gjør er i våre øyne gal.
Men merk også hvor annerledes Mimir er enn
andre politikere til venstre for Arbeiderpartiet om Trønd.
Selv om jeg syns han taper seg mer
og mer nå, for han blir mer og
mer kickbait.
Jo, men det er liksom den der viljen
til å gå litt i rette med egen
side, snakke litt sånn ærlig, om det er
skuespiller, hvem faen vet, men det er hvertfall
han er lett å tro på, fordi han
fremstår troverdig og autentisk og som en straight
talker.
Det er jammen ikke alltid du får inntrykk
av i store deler av politikken, men jeg
syns jo venstresiden utmerker seg med å ha
et gospel som man skal holde seg til.
Men sammen med det, Jaglands sykehusinnleggelse, hva enten
årsaken er det ene, eller det andre, eller
det tredje, kom jo fra Eppstein-filene.
Og det er noe mer som kommer fra
Eppstein-filene, faktisk ble kjent den dag i
dag som vi spiller inn, nemlig at nå
er det flertall for lobbyregister på Stortinget.
Rart det der.
Det var de ikke noe gira på for
en stund siden.
Nei, kom etter det første dårlig meningsmåling.
Kappet møt vinnen.
Ja, det er rart.
Så Arbeiderpartiet har snudd, og nå ser man
behovet for et lobbyregister, som selvfølgelig alle tenkende
mennesker kunne se for veldig mange år siden.
Har du forstått deg at Arbeiderpartiet har hatt
en tendens til å se ting etter alle
andre veldig mange ganger i den siste tiden?
Fokusere veldig på speilet, ja.
Ja, det er litt sånn, først ville de
ikke ha noen undersøkelse av disse Eppstein-greiene,
og så kunne vi kanskje ha en intern
granskning.
Og så plutselig var det ut i media,
og postere på Facebook og sånn.
Vi krever ekstern granskning av dere har sagt
nei i en uke.
Jeg går ut ifra at dette lobbyregistret, før
denne episoden er publisert i morgen, så tror
jeg Arbeiderpartiet har kommet ut og fortalt hvordan
de har vært foran dette lobbyregistret hele tiden.
Og det setter jo en viss statsleder i
perspektiv også.
Det forteller meg jo bare at disse menneskene
er i skam for å lyve, ikke sant?
Og nå bare antar vi at de kommer
til å lyve om dette når anledningen byr
seg.
Og så får vi se, det er vår
spådom.
Det virker som de håper at velgere har
mer enn 12-48 timer til kommelse.
Og så satser de på at det har
vært så mye støy at deres kjernevelgere, og
hoveddelen av deres velgere, ikke har fått det
med seg.
Og så kan de si det som de
sier, og så kan de få følge av
den loyale fanklubben.
Og den loyale fanklubben tror jeg begynner å
bli mindre og mindre, og vesentlig eldre og
eldre.
Ja, og la oss håpe fanklubben til Arbeiderpartiet
og Høyre, som også har snudd i saken,
kryper seg under sperregrensa.
Det kan ikke skje fort nok.
Det har vært flere ti år med motstand
mot noe slik form for registrering av politikeres
gjøren og laden og lobbyvirksomhet.
Det er jo en sånn der at du
skal melde inn interesse, og du kan gå
på Stortingets nettsider og finne en sånn oversikt
med aksjeposter og gaver og reiser og oppdrag.
Men et lobbyregister går da mer på hvem
snakker du med, hvem blir du påvirket av.
Og her vil jeg anbefale en podkast.
Juliette Suvatne, de har jo Sophie Marhaug på
besøk som snakker om hvordan denne lobbygreia fungerer.
Og Marhaug er mye uenig med henne, men
hun fremstår genuin og ærlig, og hun har
like lett for å kaste SV under bussen
som FRP.
Ikke tilfeldig at hun deler seng med mimer
da.
Jo, det synes jeg er rart, for hun
er mye mer attraktiv i mine øyne.
Ja, men du er også heteroseksuell sist jeg
har sjekket.
Ja, det er jeg.
Så jeg har forståelse for at du tenker
sånn på det, men prøv å tenke på
det fra andre siden.
Ja.
Kligent, ærlig fyr som kan vise følelser.
Troffet hverandre utifra personlighet.
Jo, men sånn, ok, god match da.
Det virker som bra folk begge to.
Men vi kan køddele ut med henne likevel.
Det kan vi, det kan vi.
Men hun er liksom sånn, og hun deler
ut noen, deler til og med liksom sier,
ja bra, akkurat dette var veldig bra FRP.
Det er liksom når du klarer å gjøre
den øvelsen som virker å være så fryktelig
vanskelig for disse stortingsmenneskene til vanlig, så får
jeg litt sansen for det.
Da har jeg litt mer lyst til å
sette meg ned og gi den siste mikrofonen
her og si, ok, der går den å
snakke med.
Det er noe med det.
Hvis folk fremstår ærlige, redelige og ryddige, så
har man lyst til å snakke med de
selv om man er veldig uenig.
Ja, men det er nok helt sant.
Og så kan vi jo tilføye at det
er veldig få land i Vesten som ikke
har et sånt lobberegister.
Vi er ett av dem.
Kan virke som det bare er inntil videre,
men det er jo en rimelig antakelse.
Og så kan man også diskutere hva effekt
det kommer til å ha.
Ja, altså det jeg gleder meg til, det
er jo å se hvordan denne registreringen fungerer
i AP vs LO.
Er det en lobbyorganisasjon?
Eller er det samme organisasjon?
Eller er det en gren av organisasjonen?
Eller hva er dette egentlig?
Er Arbeiderpartiet en del av LO, eller er
LO en del av Arbeiderpartiet?
Eller hva er det?
De har jo alltid styreplasser i Arbeiderpartiet, for
eksempel.
De sitter jo i sentralsyre med representert.
Så dette kan bli komplisert.
Ja, og jeg merker meg jo, jeg tror
vi hadde en diskusjon om dette for veldig
mange episoder siden.
Fordi det lobbyregistret var jo oppe, jeg vet
ikke, en hel del år siden eller noe?
Ja, noen år ut.
Jeg husker vi var litt usikre, ikke sant?
Sånn prinsippielt så tror jeg jo det er
en bra ting med lys på transaksjoner og
samtaler og påvirkning.
På den andre så er det vel slik
at det er mange nok dører der ute
å lukke, så du kan være på jåten
din, eller i leiligheten, eller på privatfest, eller
møtes på lorry, eller hva det er for
noe.
Og så er spørsmålet, hvor skal grensen gå
for når det ikke er rapporteringspliktig?
Og hvor går grensen for den enkelte fra
når du sier ifra at rapporteringspliktig har skjedd?
Og så er det kanskje sånn at effekten
av det kommer til å være omtrent.
Jeg hørte en fantastisk historie på lørdag fra
privatnæringslivet om dette.
Ja.
Fordi der hadde man, i denne bedriften, så
hadde man ekstremt strenge regler for dette med
påvirkning og sånne ting.
Og det betyr at, jo, de kunne forhold
til å ta imot en øl på et
åpent arrangement, men ikke noe mer.
Og det betyr også at når du kommer
på et event som er all inclusive, så
får du problem når du går til barn
og sier, vet du hva, jeg må betale
for meg selv, ja.
Fordi systemet er ikke laget for at du
skal betale for deg selv, for dette er
all inclusive.
Og dette er kjempekomplisert, og det inkluderer alt
fra øl til hjembrent.
Altså, hvis du har drukket hjembrent og dette
ikke lar seg føre på vanlig vis, så
finnes det egne systemer for innrapportering og du
har dårlig tid på deg, og dette må
gjøres veldig.
Og så er det sånn, det klarer faktisk
dette private næringslivet å få til, da.
Og hvis de klarer å innføre så strikte
klare regler, og følge de, eller eventuelt ikke
klarer å følge dem, men at de er
så strenge at det er nesten umulig.
Ja, altså, og likevel så gjør alle som
er involvert det de kan for å klare
å følge dem, da.
Ja, og jeg har samme greie, jeg har
en venninne som jobber i bank, og en
stor bank, og snakker om hvor det er
liksom, ja, hvis det går over hundrelappen, så
er det ikke spørsmål, det må innrapporteres, og
du må egentlig prøve å takke nei og
sånn.
Så det er helt andre standarder.
Og ironisk nok, nå avslører jeg kanskje hvilken
bank, men la oss si at den har
en ganske stor eierandel fra staten.
Ja.
Og da blir det ekstra strengt å si.
Ja, da blir det.
For staten er veldig opptatt av at ingen
skal tro feil.
Ja, ja.
Og så tror jeg hvis det er de
som drefter staten selv.
Og så er det jo også sånn at
hvis du mottar for mye, så skal du
innrapporteres til staten, for da er du skattepliktig
også.
Det må du ha i bakhovedet.
Og jeg hørte han, som Erik Fugleseth forteller,
at nei, vi må være veldig nøye når
vi har lyst til å gi en flaske
vin til en kunde for at de har
satt oss i kontakt og de har skaffet
oss en annen kunde, så må vi passe
på at den vinen er en relativt rimelig
vin og ikke overgår en grense som gjør
at vi må innrapportere dette som at vi
har gitt dette mennesket inntekt.
Og det vi plikter å innrapportere dette her
hvis vi gir for mye vin, eller for
dyr vin.
Hva faen er sånne grenser da?
Er det liksom 500 jobber vi på?
Knapp, tror jeg.
Nei, det er noe fascinerende med spennende mellom
småligheten i hva som kreves og, skal vi
si, storligheten i hva man ikke bryr seg
om.
Ja, det er ikke alt som helst.
Det er kjemperart, og det er jo sånn
som bare kan komme ut av et system
som har en nomenklatura.
Det minner meg om at jeg kom over
et videohulp med Carli Hagen fra en gang
på 80-tallet.
Ja, som innrømmer svart arbeid.
Skal vi høre hvordan det høres ut?
Ja, ok.
Carli Hagen, hvorfor går du nå ut og
sier at du er skattesnyter?
Jeg har fått spørsmål i forbindelse med debatten
om svarte økonomi som Jo Benkov startet for
en stund siden.
Om jeg selv noen gang har mottatt ting
som jeg vet burde vært ført opp, og
det har jeg svart ja til.
Jeg har, når jeg har holdt av og
til foredrag for foreninger, fått seks flasker med
rødvin.
Det har jeg ikke ført opp hos herren
Ivelsen.
Det har vel hendt at jeg har fått
500 kroner til en bedre middag som plasser
på så at jeg har brukt en kveld.
Det har jeg heller ikke ført opp.
Jeg synes at de fleste vil være enige
med meg i det, hvis de er ærlig.
Loven sier vel noe annet.
Hvor mye er det egentlig det beløper seg
til?
Det du har fått?
Hvis jeg skulle si hele fjoråret, så kan
det være en 2-3 tusen kroner.
Jeg har jo en rekke foredrag og virksomhet
som alle politikere har.
Jeg tror de fleste mottar en slags påskjønnelse.
Jeg tror ikke noe særlig av mine kollegaer
heller bryr seg med å føre opp sånne
små ting.
For jeg skjønner ikke at man får disse
store overskriftene på en sånn enkel innrømmelse som
de aller fleste vil være enige at det
er slik som foregår.
Men er du ikke enig at en stortingsmann
som selv er med å gi lovene har
plikt til også å følge dem?
Der vil jeg differensiere litt mellom stortingsbøndene.
Jeg er i et parti som kjemper for
å reduksere skatter og avgifter og har klart
en protestholdning overfor det overdrevne skattepirkeriet og innblanding.
Jeg har aldri moralisert.
Men de som moraliserer voldsomt mot skattesnytere bør
kanskje ha sin styr igjen.
Men det er ikke så mange år siden
vi hadde en finansminister som både snøt på
skatten og direkte lurte statskassen for penger uten
at noen andre nevnte det.
Nei, da var det meg som ble skjelt
ut for å drive personforfølelse.
Går nå Fremskrittspartiet inn for sivil ulydighet da?
For det er jo en form for sivil
ulydighet du er her og driver med.
Jeg tror ikke man vil se på det
som sivil ulydighet at også en stortingsrepresentant og
jeg der i midtpartiet gjør det som de
aller fleste nordmenn vil gjøre i den samme
situasjonen.
Altså gjør man noen en ekstra tjeneste får
en mindre naturalgave som takk for hjelpen til
et arrangement.
Og som man vet at denne organisasjonen ikke
drømmer om å føre opp og innberette.
Så vil det bare skape problemer for ligningsvesenet.
Du spurte rundt omkring hvor mange stortingsrepresentanter som
har oppgitt så mange flasker rødvin eller hvitvin
eller flaske visk og eventuelt andre ting de
har fått.
Det er ingen som gjør det.
Det tror jeg de fleste vil være enige
med meg i.
Dette var da en yngre Karli Hagen før
han tok inn for all moraliseringen han ikke
hadde gjort den gangen.
Det moraliserer veldig mye.
Jo.
Nei, men det illustrerer jo hvordan fokuset...
Fordi som han sier folk flest vil vel
bare ene med ham i det og det
kan vi vel bekrefte.
Nei, ja.
Dette er altså så slitsomt den små moraliseringen
og pirkinga på detaljer og det er så
uvesentlig og det er så uviktig og så
lite substansielt.
Når man ser da i dette tilfellet NRK
som er hakket på Karli Hagen på 80
-tallet for noen tusenlapper i året.
La oss bare...
Haking til NRK denne gangen synes jeg har
en høyere klasse og stil enn det den
har i dag.
Det er jeg nok enig i.
Det var veldig sibilisert haking.
Det er vel også greit å påpeke at
de har ikke brukt så mye tid på
haking for eksempel på overføringene til Terje Rød
Larsen de siste 25-30 årene.
Ikke dårlig tid på det.
Karli Hagen var vel ikke del av nomenklaturene
da eller nå en mann i evig opposisjon.
Han hadde vel et ønske om å bli
det på en måte.
Han ville jo veldig gjerne bli stortingspresident.
Veldig gjerne det.
Han var vel også litt ivrig på å
få komme inn i Nobil-komiteen.
Det har vært flere påskjønnelser for lang og
tro tjeneste som han hadde et håp om
og en drøm om og en forventning om
kanskje etterhvert.
Som han bare kunne glemme.
Fordi han var ikke en del av ...
Det illustrerer jo, må jeg si.
Vi har stjert den nomenklaturen av begrepet fra
Nes.
Utmerket begrep.
Jeg tror vi fortsetter å bruke det.
Det er en veldig stor forskjell på å
være innenfor og utenfor nomenklaturen.
Og pressens vilje til å forfølge småting på
folk utenfor og se gjennom fingrene med folk
innenfor er altså så påtagelig og parodisk.
Du må bare være oppmerksom på det.
Når du har den radaren, så er det
nesten lattelig å lese vanlige nyheter.
Det er så gjennomgående.
Vi har vært inne på Hadia Tadjik og
Jette Kristensen.
Og nå Jettes samboer i Dagens Næringsliv.
Og så videre.
Hele nettverket hvor alle kjenner hverandre.
Og alle har vært alliert i kampen mot
romgiske.
Det er helt den riktige klikken som er
helt oppsatt på å få ut den klare,
tydelige beskjeden på at nå må vi for
all del ikke offre systemet i alle avsløringene
her.
Vi i nomenklaturen vil gjerne at nomenklaturen skal
bestå.
På et nivå er det litt fritefullt fordi
det er så mange bukser som er på
knærne nå.
På den andre er det uendelig provocerende fordi
man er så ute av kontakt med de
man ser seg selv som naturlige styrere over.
Det tredje er at det mangler perspektiv.
Det er så tydelig inne i bobla.
Jeg vet ikke.
Jeg er veldig spent på hvordan dette lander
til slutt.
For jeg ser jo at sakerne ruller nå.
Er det ene etter det andre?
Selv norske journalister i nomenklatureklassen er jo nå
litt sånn at man finner ting på egen
hand og sånn.
Men jammen har den snøballen rullet en stund
før de begynte.
De finner ut av noe som ikke bare
rant over på sosiale medier.
Den ruller ikke av seg selv, for å
si det sånn.
Den må ta hjelp.
Ja, og så tror jeg kanskje den ruller
av seg selv nå.
For nå er det så mye fart og
moment i dette at du må til bunnside.
Selv nomenklaturen skjønner at vi må ha lobbyregister.
Vi må etterforske de som nå er helt
sånn åpenbart kriminelle.
Men la oss se om vi klarer å
få spart systemet inntil videre.
Jeg tror det blir sånn.
La oss se hva vi kan komme unna
med.
Men for all del, la oss ikke stå
i veien for snøballen.
Nettopp.
Jeg er jo litt spent på om systemet
absorberes opp i snøballen ganske snart.
Fordi det er så systematisk og det har
vært så lenge.
Det er så mange som sitter med makt
nå og som ved neste valg kommer til
å be om makt igjen.
Jeg kan jo skjønne hvorfor de ikke vil
ha en diskusjon av det.
Men for alle oss som kanskje ikke har
den maktlojaliteten som de håper at man skal...
Folk med antistatelige holdninger.
Oss med antistatelige holdninger.
Gjett om vi skal forlange full gjennomgang av
hva vi pisser bort penger på.
Spesielt når det går innenfor nettverket til nomenklaturen.
Og vi som lever i podkastverden vi kommer
jo alle innenfor den nomenklaturen.
Det er et utrolig vanskelig ord.
Det skal jeg love deg Trond.
Men det begynner å bli mange veldig store
podkaster som ikke er innenfor dem.
Og som da også er utenfor de vanlige
mediene.
Det tror jeg kommer til å...
Det er litt rart egentlig.
De store podkastene i Norge i dag er
ikke trevet av mediers.
Ikke det hele tatt.
Og det er en grunn til det.
Og jeg mener, det er akkurat dette som
er grunnen til det.
Som Wolfgang W.
og Nes og en del av de mindre
podkastene som er i vårt segment.
Beckheim har kaldt seg opp og blitt en
stor podkast.
Snakke med Silje har blitt en stor podkast.
Det er en del.
Og så begynner du å få veldig mange
små som bobler opp under.
Kanskje vi ikke når så langt, men innimellom
tror jeg kanskje vi inspirerer noen av de
andre større podkastene.
Og så baller dette på seg, ikke sant?
Systemkritikken blir på et helt annet nivå.
Ja, og den blir mindre beholden til eksisterende
maktkretser.
Og så er det jo en del perspektiver
som, og vi snakker jo for ett av
de perspektivene, som er i praksis utestengt fra
valgsystemet, for vi drever jo parti og prøver
da ikke med særlig suksess, det skal sies,
men samme det liksom.
Jeg synes jo det var et veldig tydelig
normbrudd da nomenklaturene bestemte seg for at heretter
så er det bare store partier som skal
være del av systemet i Norge.
Jeg vet jo, fuck you.
Det er liksom, jeg har funnet meg mye
opp igjennom, men det der var ikke greit.
Men det er altså ingen debatt.
Jeg er helt sikker på en ting, og
det er at hvis liksom den indre kjernen
av dette her kunne gjort det, hadde kunne
kommet unna med det, så hadde det skvist
ut flere partier, ikke sant?
De hadde, altså helst skulle det vises ut
både Rødt, MDG og FRP i samme slengen.
– FRP skal de ha lykke til med,
men Rødt og MDG skal de faktisk få
til.
– Den funker ikke akkurat nå.
Du kommer ikke noe vei med den, men
hadde de visst bedre, så hadde de gjort
det på 80-tallet, ikke sant?
– Ja, og de gjorde jo alt de
kunne da.
– Nei, de lo til å stille til
valg.
De har jo funnet nye verktøy i klassen
etterpå.
– De har det.
Men hvis jeg husker rett, så kom det
ny valglov i 80-tallet en gang, og
så kom det en ny en sånn rundt
2000, og så kom det nå en ny
en i 2024.
Og ved hvert tilfelle, så har man strammet
inn.
Og jeg vet hvorfor de strammet inn på
80-tallet, for å si det sånn.
Og det de ikke skulle ha nå av
den gangen, det var en såkalt valgforbund, så
det ble tatt bort.
Det hadde jo vært kjempenyttig i dag også
for småpartier å inngå valgforbund og kunne stille
til valg og faktisk konkurrere med i hvert
fall de minste av de store partiene.
Men nei, det skal vi i hvert fall
ikke ha noen mulighet for.
Og så kommer du til 2000, eller der
omkring.
Og da er det partifinansiering som er det
store.
– Det kom jo at en av, altså
det ble jo viste seg, det var jo
så mye triksing.
– At nomenklaturene hadde jukset med medlemslisten.
De hadde jukset så mye at lederne i
AFF måtte gi fengsel faktisk.
Og han fikk lov til å spi.
Han fikk liksom hele det.
Og så var det ikke sånn at ikke
alle de andre hadde gjort akkurat det samme.
Han hadde bare gjort det mer.
– Mer og litt dummere og litt senere.
Høyre ga seg to år før og så
hadde de rydda opp.
Og så kom, ikke sant?
Men det var altså de selv som hadde
jukset som ungdomsledere typisk.
Og så ble det for stemmene du fikk
penger i stedet for medlemmene.
– Husker jeg ikke hva han heter lenger.
Den gamle lederen i AFF som fikk.
– Anders Hornslin.
– Han har gitt seg i politikken.
– Ja, jeg tror jo det ble litt
stopp.
Det ble en sånn karrierebrems.
Den fengselsholdet.
– Jeg må jo innrømme at jeg har
ikke tro på at han stemmer Arbeiderpartiet etter
det der.
– Nei, hvem vet?
– Nei, men det er så mange sånne
ting som du ser i det der litt
håplige begrepet av makt og råd.
Men den gjør jo det.
Og den må faktisk ses litt mer i
kortene enn det gjør.
Vi snakket om dette med uavhengige podcaster og
at det er litt annerledes enn mainstreampressen.
Og jeg bare jo selv med mitt litt
sånn kyniske syn på pressens uavhengighet og sånn,
så ble jeg jo faktisk overrasket over at
det ikke var mulig å få til en
seriøs debatt på Ny Valglov.
– Det burde jo være en...
– Jeg synes det var skikkelig merkelig.
For det er sånn, det er spillereglene for
demokratiet vårt.
Det er ikke snakk om å få på.
Du fikk nyhetssaker på at du la ned
partiet, fikk et intervju i klassekampen, fikk sende
en kroning til Dagsavisen, liksom.
Subjekt fulgt opp, Liberaleren følger opp.
Men that's it.
– Det er ikke noe mer, liksom.
– Aftenposten, VG, Dagblad.
We could not care less, ikke sant?
Og det må jeg si at det følte
jeg nok som en sånn helt reell tillitsbrudd,
normbrudd, ikke sant?
Her har dere brutt spillereglene som jeg trodde
vi var enige om.
Det er kanskje mitt problem at jeg trodde
at det at du skal få stille til
valg er i hvert fall en del av
systemet her, sånn.
Nei, det er det faen ikke.
Vet du hva?
Jeg skjønner at det er lovlig å vite
av disse tingene.
Jeg skjønner at det er lov å sette
vilkår.
Jeg har ingen forståelse eller aksept for hvordan
man har satt vilkårene og hvor selvtjenende det
var for de partiene som vedtok det.
Skam på dem.
– Tror du vi sitter her i 2045
og snakker om et ny valglov som har
innskrengt enda mer?
– Ja, det tror jeg.
– Eller kommer systemet til å få seg
en smel for bauen som gjør at de
faktisk må gjøre om på å reversere noe
av det?
– Vet du hva?
Det tror jeg faktisk ikke.
Grunnen til det er at det der tillitssamfunnet
som knaker litt i sammenføringene akkurat nå, fordi
man ser de man har tillit til litt
i kortene og ser at dette her ser
ikke bra ut.
Men jeg tror den tilliten er så rotvesta.
Du får offret de kaninene du skal.
Torbjørn og Terje og Mona og Børge.
– Og kanskje hvis man er heldig så
klarer man å ta med seg Ine Eriksen
Søreide i sammenslengen, litter han.
Det er en politisk valgkamp i seg selv.
– Ine?
– Jeg merker meg at det er noen
medier som er veldig venstre hudet.
– Å ja, som skal problematisere hendene, ok.
– Ja, og så prøver de å gjøre
hendene til det store problemet her.
Og så er det sånn, jeg er ikke
uten kritikk av henne.
– Nei, that's fair.
– Det er mye men det er liksom
sånn men hun inntar sisteplassen.
– Ja, hun er veldig nederst på lista
av folk jeg trenger å knerte nå, altså.
La oss bare påpeke at sittende statsminister og
utenriksminister er høyt opp på lista.
– Nå må du komme med disclaimer.
– Hva?
– Du kan ikke bare si, hun er
langt ned på lista av folk jeg vil
knerte.
Altså, det er noen...
– Å ja, ok.
Som vi sa i begynnelsen, er ikke for
dødsstraff.
Så hvis karrierer, den vil knerte.
– Ja, greit.
– Og så vil vi knerte hele høyre.
Men...
– Ja, det har vi vært ganske åpne
på hele veien.
At vårt klare mål her i livet er
å få høyre under sperregrensen.
– Den lille.
– Ja, alle sperregrenser som måtte være der
ute.
Men Jonas Garstøre har vært ansvarlig for masse
av overføringene til terrorrøde Larsen og bidratt til
at de har vokst.
Dårlig kontroll på bistandsmidler, masse skrot som er
helt offentlig også.
Enten det er havvinn eller jernbane i Moss
eller hva det er for noe.
– Det ene vi glemmer opp i dette
her hele tiden.
Hvem var sjefen til Støre når han drev
å dele ut alle disse pengene?
– Jens, liksom?
– Ja.
Du har et visst ansvar her som statsminister,
føler jeg.
– Jo, sånn, jeg er i princip helt
enig i det.
Jeg er litt usikker på...
Det er fordi jeg ikke vet, altså.
Jeg vet ikke hvor autonom utendriksministeren er.
Men ja da, jeg er enig i at
ansvar går hele veien.
Men jeg tenker at på ministernivå så begynner
du å kunne ta sjefen for området.
Men samme med det.
Men til dette med at pressen har begynt
å gjøre ting på eget initiativ nå.
Det er det som kommer ut om Bart
Eide og sønnen hans som plutselig får noen
praktikantplass ved ambassaden i Paris og der liksom.
– Og så viser det seg at det
er ikke bare at de har forglemt seg
her.
Det har jo kommet fra noen måter.
Nei, de har vært flere ledd i UD
som har ignorert, ikke sant?
Helt bevisst var det sånn, vi prøver å
la dette skli for det at det er
veldig bra for karrieren til søntesjefen.
– Og jeg mener, jeg skal nok si
at dette er ikke den største forbrytelsen i
verden, ikke sant?
Og nepotisme har du på alle steder hele
tiden.
Men jeg syns det er rart at folk
på dette nivået og av dette kalibret ikke
er mer forsiktige med hva de gjør og
hvilke fordeler de skaffer seg og sine.
Jeg syns det er ordentlig rart, faktisk.
– Ja.
– Og litt tilbake til det der vi
snakker om våre egne anekdoter fra privat næringsliv,
hvor det er strengere på liksom helt sånn
detaljert småpiss.
– Det blir veldig rart.
– Og visse politikerne tar seg til rette
og skalter og valter med middelen til alle
oss andre, og beriker seg selv i prosessen
liksom, hva enten det er ved innflytelser eller
posisjoner eller penger eller gaver, eller hva det
er for noe.
Vi snakket om, kommer systemet til å være
annerledes om 20 år?
Det jeg mistenker, eller frykter egentlig, er at
denne saken kommer ikke til å gå lenger
enn de tre, fire hovedpersonene.
Jagland, Rød-Larsen, Mona og Juhl kanskje bør
ikke brenne, men det kommer litt an på
hva som skjer nedi Schweiz og hvordan ting
er.
– Det er nettopp det at det ikke
rulles oppover.
– Jeg tror ikke intuitivt at man kommer
til å sørge for noen konsekvenser for parteidet
eller for støret.
Og i hvert fall ingen som har vært
mindre involvert enn dem.
Men jeg hadde jo ment at et godt
utfall hadde vært at du fikk en ordentlig
oppvask og fikk byttet ut disse folka som
ikke burde ha disse posisjonene.
– Det har ikke vist seg til litt
nærmere.
Det er så enkelt.
– Og så kan man håpe på, hvis
du kommer dit, at du begynner å ta
sitt med statsminister og sånn, så begynner det
å bli såpass styringssystemkrise, at da kan man
begynne å håpe på at samfunnet ser annerledes
ut i 45.
– Jeg skal gi det litt håp, da.
Sånn som du ser det nå, så ser
jeg for meg at Arbeiderpartiet kan ryke skikkelig
ut en tur.
Det er tre år til neste valg, men
jeg tror dette kan være starten på tre
år med ordentlig nedtur.
Men det som egentlig gir meg mest opp,
det er noe av det mest systemtro menneske.
Jeg forstår ikke hva det er som jeg
synes har vært interessant å høre på, eller
jeg ører oss etter.
Men etter all mulig systemkritikk og Arbeiderparti-
kritikk, så gikk hun ut og var veldig
irritert over at valget gav henne ting hun
ikke ville ha, for hun skulle stemme Arbeiderpartiet.
Men når hun, jo, hun har jo stemt
høyere ved et par anledninger, men når hun
sitter og sier at nå er det nok,
altså nå får hun holde henne for nesa,
slippe til syrvelista, fordi nå er det bra,
da kan det henne av snøballen begynne å
rulle i riktigretning for andre.
Og jeg skal innrømme at jeg har et
lønnligere håp enn, jeg pleier når det kommer
skandaler til at det er så mange som
er så sinte nå, hvor tilliten drast foran
øynene på dem, liksom.
Men Elin Øraseter, skal det jo sies, er
relativt frittalende, til tross for at hun er
ganske ordinær i sitt partivalg, da.
Men det er mange nok, og vi ser
det jo på trafikken på vår egen podcast.
Den snakker om disse tingene.
Og jeg lover at vi, det er ikke
fordi vi bare skal ha klikk, altså, at
vi snakker om dette.
Det er litt vesentlig å snakke om, fordi
det er en stor sak, og vesentlig for
maktutøvelse i Norge og så videre.
Men vi får noe mer i trafikken enn
vi pleier, da.
– Ja, det var jo en pen måte
å si det på.
Det er jo sånn to til firegangeren i
trafikk, og noen ganger enda mer.
Og det det tyder på, og jeg tror
andre podcaster også har det, og det –
Ja, jeg har inntrykk av det.
Og det kan vel være en indikator på
at når det skjer ting som angår nomenklatura,
så er det ikke nomenklatura man går til
for å få informasjon om det.
– Du vet hvordan en snøball ruller, og
hvordan dette går.
Det er slålig, blant andre.
– Det, vi får se.
Vi får se.
Jeg følger i hvert fall med på indikatoren
om man begynner å rokke ved støres urokkelige
posisjon.
Jeg har jo nevnt før at jeg følger
med på, man må jo ha litt sånn
opposition research og prøve å henge med i
mainstream og sånt, så en av podcastene jeg
hører på er The rest is politics.
Og de er jo sånn de er frustrerende
ytre sentrum.
Men ikke sant, de er flinke og smarte
og alt det der, sånn.
Men det jeg legger mest merke til med
dem, er at de er nesegruse beundrere av
Jonas Garstøre.
Han er helt fantastisk.
Og det er altså så rart.
For meg så fremstår han bare som den
største kløna.
– Ja.
– Altså, det er så ubehjelpelig og tåpelig.
– Altså, hans støre er på jagdland-
nivå, liksom.
Sånn, i hvert fall ikke veldig mye bedre.
– Der må jeg si at det er
å ta i.
– Ja, men altså, det er ikke veldig
mye bedre, i hvert fall.
– Nei, kløninga er virkelig på nivå.
Altså, han er så dårlig til å navigere
og juge og alle de tingene han skal
gjøre på en vanlig arbeidsdag.
Det baller seg til.
Men jagdland har jo problemer med å formulere
hele setningen, liksom.
Jeg sier ikke at de er like dårlige
på alt, men på enkelte ting så er
det større nedimot.
– Ja, da.
De spiller i samme ligaen der på kløninga.
Men nei, vi får se hvordan det går.
Den som lever får se.
– Ja.
Skal vi si at det kanskje var nok
for i dag?
– Jeg tror det.
– Ha en fortreffelig dag.
God aften.
Takk for at du hører på Sidelinja podcast.
Snakk gjerne om oss.
Like, del og anbefale oss i podcast-appen
din, eller delta i kommentarfeltet på YouTube.
Har du ris eller ros, kritikk, forslag, spørsmål
eller noe annet, så finner du all kontaktinfo
på sidlinja.transistor.fm