Velkommen til Sidelinja, podcasten for politisk hjemløse.
Og for koffeinjunkies.
Government is not the solution to our problem.
Government is the problem.
Rundt bor i dag koffein aficionado Trond Sørensen
og mysel Vegard Nattnes.
Du Vegard, jeg må spørre deg.
Har du sjekket legitimasjonen min?
Så du er sikker på at jeg er
gammel nok til å drikke så sterk kaffe
som det du serverer her?
Jeg har ikke sjekket, men jeg er en
liberal type.
Ja, det er bra.
Men vi kommer jo til, la oss si
at episoden i dag handler om litt sånn
friksjon i hverdagen.
Det var et veldig, veldig diplomatisk, vi kan
også kalle det nanny state.
Det kan vi så definitivt kalle det.
Men vi må begynne med min helt personlige
og selv opplevde anekdote da.
Jeg kom på jobb her over nyttår, og
så står det en sånn der kolaautomat nede
i gangen.
Så tenkte jeg, ja, en Cola Zero er
akkurat det jeg trenger nå.
Så går jeg bort til den der kolaautomaten
og plukker meg en Cola Zero og trykker
på betal, og automaten sier det er betalt.
Flott.
Så kommer det opp en QR-kode som
sier du må legitimere deg.
For jeg tror jeg er gammel nok til
å kjøpe Cola Zero.
Det er det.
Hæ?
Dette tror jeg ikke.
Er det virkelig sant?
Jeg blir stående i litt sånn vanntro og
ser på den der QR-koden til den
forsvinner.
Ikke noe måte å få den opp igjen
på.
Og det kommer ikke noe Cola Zero ut
av den automaten.
Så jeg gjør prosessen en gang til, og
igjen så kommer den greia opp at jeg
må legitimere meg.
Du ble så fascinert at du dette må
prøves om igjen, ikke sant?
Jo, men det er ikke sant.
Du vet jo faen ikke hva du skal
gjøre fordi du ikke tror på det.
Så tenkte jeg, dette må jeg få tatt
et bilde av, så forsvinner den der QR
-koden før jeg får opp kamera.
Så jeg gjør det enda en gang.
Og nå har du brukt 60 kroner på
den der automaten, eller?
Helt riktig.
Har de pengene kommet tilbake?
Jeg har ikke snakket med noen om det.
Jeg endte opp med å prøve fire ganger
før jeg klarte å logge meg inn.
Fordi du måtte da logge deg inn, du
måtte lage et brukerkonto hos Coca-Cola.
Og så måtte du der logge deg inn
med bank-ID for å kjøpe en Cola
Zero.
Og dette er jeg faktisk ikke kedd om.
Så jeg prøvde fire ganger, jeg sjekket kreditkortet
etterpå.
Jeg ble belastet fire ganger for den ene
Colaen jeg fikk ut.
Men jeg fikk nå til slutt dette bildet
jeg ville ha.
Nemlig av den bruseautomaten med den der bank
-ID-kravet.
Men også er det jo selvfølgelig, hvis man
skal spekulere litt, så er det sannsynligvis fordi
den samme automaten også solgte sånne der monster
-energidrikk, eller et eller annet.
Men det skal jo sies, kan jo hende
det bare er dårlig implementert.
Men jeg har sagt at jeg skal ha
Cola Zero.
Jeg har betalt for Cola Zero før de
ber om noe i det.
Så det er dårlig implementert, i hvert fall
hvis det er for å sikre at 14
-åringer ikke får kjøpe monster.
Kan det hende at du ikke skal få
lov til å kjøpe sånn lett brus også?
Ja, ultraprosesert og greier.
Ja, det bryr man seg ikke så mye
om.
Men det er en usund vare, og det
er jo forbudt å markedsføre usunde varer mot
de som er under 18 år.
Og det innebærer Cola Zero også.
Denne verdenen vi lever i, var det Obstfelder
sa, jeg må ha kommet på feil klode.
Her er så unnlykt.
Og det er det, jammen.
Men dette var unnelig nok til at jeg
måtte ta bildet av det, så jeg viste
jo frem dette bildet til alle som ville
se.
Og det var, nei, det kan ikke være
sant, liksom.
Jo, her er bildet.
Her har du manipulert.
Det er ikke bare, nå føler jeg at
vi når et nivå her, for nå er
det ikke bare oss som klager på Nanny
State.
Nå er det sånn at vanlige mennesker blir
sånn sjokk og vantro.
Hva var dette?
Yet on the Nanny State Index skal få
vite om dette i hvert fall.
Ja.
Men i en alder av 47 år er
jeg altså avkrevet Bank ID-legitimering for å
få kjøpt en Cola Zero på automat.
Ja.
Så det er jo en fin start på
året.
Og det var tydelig at det var sånn,
for jeg har brukt denne automaten før, så
det er jo noe som har skjedd ved
årsskiftet at dette kravet har blitt innført.
Så velkommen til 2026.
Jeg har jo, som du sikkert ser, så
er jeg politneger.
En gang til?
Politneger.
Jeg vet nå hva det er.
Du vet ikke hva det er?
Det er hvis du går og tar solarium.
Å, har du tatt solarium?
Det synes ikke så veldig godt, for det
er ikke i år.
Å, jeg skjønner.
Men jeg vurderer å gå og gjøre den,
for det er bare sånn, ikke for å
få fargen, men for å bare …
Ha litt D-vitamin uten å ta sand
og sol.
Bare det å få litt sånn ekstra og
masse sånn sollys inn i …
Det gjør noe med humøret mitt og overskuddet
mitt.
Jeg lurer på om de solariene var farligere
før i tida, men jeg er jo en
ordentlig arier, så jeg har litt lys i
huden og sånn.
Og så var jeg 18-19, så skjøtte
jeg en guttetur til Hellas for første gang,
og så tenkte jeg at der er det
mye sol.
Så her må unge nøttenes forberede seg.
Jeg hadde jo aldri tatt noe solarium før.
Det var min teori i hodet at det
var sikkert lurt å ta solarium først.
Så jeg, og det var jo sånn i
gamle dager, så puttet jeg på mynter, ikke
sant?
Så jeg møtte opp i dette solariet, puttet
på de myntene jeg hadde, og la meg
til sofa.
Det lukter …
Jeg kom ut av det solariet lilla.
Det trevor.
Vet ikke jeg, tre kvarter eller noe sånt.
Bare stekt.
Vet du hva anbefalingen er?
Ingen annen, jeg lærte mye av denne episoden.
Fordi det er første gangen, så ti minutter.
Jeg vet at jeg tåler fint ti minutter,
så jeg ligger bare og slapper av på
den solsenga i ti minutter.
Det er liksom …
Damm av egen slette og glass.
Det er bare helt gævlig.
Ja, og hjem og dusje etterpå.
Men jeg synes det …
Ja, det har noen sider ved seg som
er ikke så behagelige, og så er det
noen slike senger som har luft, så det
blåser luft på deg.
Da blir du ikke så svett lenger.
Dette var på det glade 90-tallet.
Men nå er det sånn, skjønner du, at
for å få startet det solariumet, første gangen
du kommer til et senter, eller en kjede
som ikke kjenner deg, så må du identifisere
deg med bank-ID.
Ja, for alle skulle se på dette.
Nettopp.
Jeg må til Coca-Cola's forsvar, og så
anføre at jeg tror det som skjedde med
den bank-ID-identifiseringen, var at kortet mitt
ble identifisert og knyttet til bank-ID.
Og jeg har testet etterpå, så det var
en engangs affære.
Men det var fortsatt litt spesielt å bli
møtt med bank-ID på en brusautomat.
Men det betyr for en del av seg
at Coca-Cola skal sitte med noen oversikt
over hvem du er.
For at du skal kjøpe brus på en
automat.
Ja, det er fint.
Men jeg må jo fullføre med at den
turen min til Hellas, da var jeg jo
den eneste som plasset på flyet ned.
Og det var jeg ferdig med etter to
uker i Hellas, så jeg var kritt-hvit
på turen tilbake.
Ja, mens de andre satt og plasset.
Ja, så det var artig.
Sånn motstrøms, alltid vært litt motstrøms.
Jeg har vært en tur i Hellas for
mange år siden, og satt opp på et
fly ned til Kos, bare for at vi
tenkte å komme og slikke og få litt
ferie.
Akkurat der jeg var også, gutt.
Det skal jo sies at det er tines
skivebombe å reise til Kos hvis du ikke
skal på festtur.
Skommeparti.
Vi skulle ikke på festpartitur i det hele
tatt.
Vi skulle bare komme oss ned og vekke
bort litt.
Og det var den rimeligste stedet hvor du
kunne reise, hvor det var sol og varmt.
Så skulle vi bare leve et glade, slaraffeliv
i en uke.
Og det flyet var et stort Airbus-fly
som tar 340-450 passasjerer.
Jeg kan garantere at de to bleikeste menneskene
som gikk av det flyet i Norge til
en uke, det var oss.
Vi hadde tilbratt tid på hotellrommet, på restauranger,
litt på turer og utsikter og sånn, men
vi hadde ikke tilbratt noe tid i strandbarer,
eller på strandene, eller noen ting.
Vi var jo innom dette da vi snakket
med Sjur, at jeg hadde vært innom Hippokrates
gamle sykehus.
Hippokrates Hospital.
Det var jo på Kos.
Så har ikke du vært innom der, da
du var på en kulturell reise?
Nei, jeg var nok forbi.
Jeg leidde min moped og var litt rundt
der.
Krasja til og med på mopedet der?
Ja, det var det vi ble advart om,
at det var veldig mange som gjorde det,
og der var det veldig viktig å ha
leidene på rett sted, ellers så satt man
skikkelig i saksa.
Og så var det veldig mange som tryna,
fordi at det er glatt på, sånn varmassalt
begynner å svette.
Ja, det var ikke noe veldig krasj da.
Jeg tror ikke det ble skade på mopeden
i det hele tatt.
Jeg tror egentlig vi fikk noe tynn for,
men nei, det var Hippokrates Hospital, og det
var noen gamle ruiner, og det var en
sånn flott liten landsby oppe i fjellsida, som
hette Sia.
Der solgte de krydder.
Ja, safran, og så serverte de der, sånn
kjøpte jeg, tror jeg, er det beste måltidet
jeg har hatt.
Det var bleksprut.
Da har vi spist den samme måltiden på
det samme stedet.
Ja, så spiste vi bleksprut.
Det var jævlig godt.
Ja, og så kjøpte jeg meg en safran.
Og så var jeg tilbake, for jeg var
på kos året etter også, jeg skal faen
meg opp dit og ha bleksprut igjen, og
da var det helt ræv.
Og jeg har aldri fått velsmakende bleksprut siden.
Jeg har spist bleksprut et par-tre ganger,
og så har det vært sånn, det har
vært i alle kategorier fra bra til dårlig.
Ja.
Den kuleste blekspruten jeg har fått servert noensinne,
det var ikke jeg som fikk servert det,
det var eksen.
Kom de for henne, hun trodde hun skulle
få sånne bleksprutringer, tok helt feil.
Det kom en hel bleksprut med ben, hele
kroppen som bare lå utover absolutt hele tallerken.
Det er i bein igjen blekspruten.
Nei, men det var bare sånn veldig spesielt,
men sånn hele dyra, og sånn disse tentaklene
stakk ut i all redding utover tallerken.
Det var sånn, det fantes ikke delikat.
Jeg liker ikke mat jeg kjenner igjen.
Nei, altså det, jeg bryr meg ikke noe
om jeg kjenner den igjen, men det der
så bare kapetittlig ut.
Ja, en smal av hov og...
Ja takk, det vil jeg ha.
Jeg har faktisk et problem med kylling, hvis
den ikke er ordentlig tiltopp, bare fordi...
Men I'm a softie, I'm a softie.
Det er bra at du viser at vi
har menneskelige sider også i denne kalle, vi
som er sånne kalle kommunorienterte mennesker, fra høyre
siden.
Yttre høyre, med MOB.
Ja, ja, ja.
Nei, men hva skal man, hva skal man
tro om dette bank-ID for alt mulig
rart?
Altså det er kanskje ikke til så stor
skade, det er liksom ikke som du får
ødelagt livskvaliteten dine av det, men det er
bare irriterende og litt sånn filosofisk frustrerende.
Og så mistenker jeg jo at det er
ikke så, jeg vet ikke hvor mye heldig
effekt de får ut av det.
Låne kortet til pappa, så får han jo
kjøpetikken på denne automaten.
Du vil det likevel, nå har kanskje alle
unger eget kort.
Ja, eget kort.
Kjanskjene for at de får pappa til å
godkjenne kjøp av energidrikt på deres kort en
gang, er stor nok til at det ikke
er et problem lenger.
Hvis ikke det er en eller annen sammenknytning
mellom konto, haver og navn på bank-ID,
det kan det jo være.
Nei, vi kommer vel bare aldri til å
forstå disse små bjørnene, nanny state-folkene, sosialdemokraterne,
som skal drive å tykle og fikle og
kontrollere alle mulige små detaljer i livene våre.
Og så har vi vel mer å utsette
på en Maduro eller en Ayatollah enn på
norske sosialdemokrater, så de er mer bare irriterende
enn rettighetsovergripere.
Men irriterende er det, og da får vi
notere det ned og innrapportere til The Nanny
State Index.
Jeg har et spørsmål.
Når vi skal rapportere dit, er det en
sånn antallsidebegrensning for hvor mye vi kan innrapportere?
Det kan du si.
Så er jo bekymringen min at de har
litt sånn forhåndsdefinerte kategorier, at det er ting
de er opptatt av og ting de ikke
er opptatt av.
Så det er veldig mye som faller mellom,
i sprekkene mellom disse kategoriene.
Et sånn bank-ID på brusautomat, det tror
jeg ikke de har tenkt på.
Det kan være med å spille det i
forkant.
Det hadde ikke jeg tenkt på, Feme.
Det kan være med å sende det i
forkant og si at dette her må du
sørge for at det er et sted vi
kan innrapportere.
Fordi det kreves faktisk legitimering for å kjøpe
brus på brusautomat.
Ikke energidrikk, brus Coca-Cola.
I alle former.
Ja, ja, ja, ja, ja.
Nei, men den esteten og dens prioriteringer, det
kom jo inn både her og både der.
Så postkvalitativ forskning, Trond, er det noe du
er opptatt av?
Jeg skal innrømme at jeg har ikke hørt
uttrykket før det dukket opp denne uken.
Det er en måte å forske på, da,
som, hva skal vi si for noe?
Ikke er forskning.
Det er også en måte å si det
på.
Det var litt forskning og vitenskap utført av
folk som har vitenskap i tittelen sin.
Det er ikke forskning av folk som ikke
driver med vitenskap.
Jeg tror det er en enkel beskrivelse.
Det er en precis beskrivelse, men ja.
Kanskje vi skal beskrive hva det faktisk er,
da.
La oss gjøre det.
Konseptet er at du skal observere og føle
noe med følelsene dine.
Så kan du jogge, bade, meditere, røyke harst
eller noe sånt.
Det spiller ingen rolle hva du gjør.
Så ut fra dette kan du utarbeide en
teori.
Ut fra følelsene dine.
Alle som vet hva en teori er, vil
nå steile og si, «What the hell, hva
sa du nå?» Dette er sånn man
driver postkvalitativ analyse.
Dette er det som gjør meg litt trist.
Hadde dette kommet ut fra universitetet i Oslo,
eller Stavanger, eller på Hedemark, hvor de alltid
driver med tull, så hadde jeg vært litt
sånn, «Ja, men dette er NTNU».
NTNU har funnet ut at dette er …
– Du har kredibilitet til å bruke opp?
– Ja, altså …
– Nei, du, dette er altså …
Det er jo fristende å kalle dette for
barnehage.
– Ja.
– Og det er jo ikke så helt
upassende, siden det er akkurat det de har
forsket på, nemlig barnehagebarn.
– Ja.
– Hva forskning er, og hva det bør
være, denne forskeren har da observert barn i
en barnehage.
Hun har da endt opp med å, som
du sier, observere sine egne følelser om rasisme.
– Ja.
– Og så skal vi ta hva hun
har gjort.
– Jeg føler at det er en sjekkboks,
liksom.
Hun har fått krysset av sjekkboksen rasisme.
– Forsker Sunniva Sjøstad-Hovde ved NTNU gjennomførte
feltarbeid i barnehager for å studere barnas lek
og samhandling.
Under observasjon av lek med barbedukker reagerte forskeren
sterkt på det hun tolket som rasisme eller
hvithetsnormativitet i barnas valg av dukker.
– Ja, og egentlig i den setningen så
ligger hele problemet.
Reagerte forskeren sterkt.
Det er altså følelsen.
– Dette er så lattelig.
– Ja.
– Og dette blir publisert som vitenskap av
NTNU.
– Ja.
De har veldig mye bra på NTNU, men
de begynner å jagge og få mye bullshit.
– Det er jo et smak å bli
helt sprø.
– Men man skulle jo tro, hvis man
var forsker og du hadde lært noen forskningsmetode
eller noe annet, så prøver du å legge
til grunn en eller annen form for empiri
for å dokumentere, i beste fall rasjonalisere, følelsen
din.
– Ja.
– Og her kan vi lese ut av
forskningsopptegningen at opplevelsen ble så emosjonelt belastende at
hun beskrev feltarbeidet som vanskelig å gjennomføre, måtte
avbryte eller endre fokus fordi det var for
smertefullt å være vittne til rasismen uten å
gripe inn.
Da er det vi får denne dreiningen til
en postkvalitativ tilnærming, der forskernes egne følelser ble
objektet for forskningen.
– Bare sånn, hvis du skulle lure.
MTU, der kan du ta ett semester i
dronninghjem på doktorgradsnivå i kvalitativ og postkvalitativ analyse,
og de vil gi deg fem studiepoeng.
– Jeg kan ikke snakke om studiepoeng lenger
hvis du er på doktorgradsnivå.
– Nei, altså, det står nivå.
– Dette er jo ikke doktorgradsnivå.
– Dette står merket doktorgradsnivå, og det står
studiepoeng fem i denne.
Jeg har et skjermbilde fra MTU denne her.
– Herregud, det er jo helt, det er
virkelig barnehad, altså.
– Det finnes bra folk på MTU, en
av de håper jeg dukker opp hos oss
i februar.
– Ja.
– Men uten å spoilere mer enn det.
– Relativt åpenbart hvem du snakker om.
– Jeg har i hvert fall spikret, jeg
har ikke spikret avtalen, men vi har en
god kommunikasjon.
– Om opptreden på Liberalaften, da, sikkert.
– Ja, så har vi opptreden på Liberalaften.
Vi avbryter oss selv litt.
– Ja, vi kan plugge neste Liberalaften.
– Ja.
– Førstkommende, altså.
– Den er 7.
og 10.
januar, vel?
– Skulle vi jo ha sjekket, men la
oss si det, siste tirsdag i måneden i
hvert fall.
– Siste tirsdag i måneden er Liberalaften, og
da dukker det plutselig opp en, vi døtte
ned et energihull igjen, for det energihullet er
spennende, og den som kommer, det er Marius
Aron Nilsen.
Energipolitiker for FRP, og linselus på Stortinget, for
han har plassen rett bak talerstolen.
– Jeg vil si, han er finanspolitisk på
Stortinget nå, men han er ...
– Ja, han var energipolitiker, stemmer det?
For det er Vara som har blitt energimannen.
– Jeg tror disse er kompetente i begge
to faktisk, men det er veldig rart at
den fyren som faktisk skjønner energi mer enn
noen andre på hele Stortinget, sitter i finans
i stedet for energi.
Dette er ikke til forklarelse for Marius Aron
Nilsen, men for partiet som ikke skjønner å
plassere folk bedre.
Men så har jeg tro på at Vara
er god til å ...
– Ja da, men Vara er liksom en
allrounder, så han kunne vært på hva som
helst.
Men samme med det.
Marius kommer til Liberalaften siste tirsdag i januar
for å snakke om energipolitikk, og da er
det jo som alltid slik at man kan
møte opp på kaféet i Amsterdam, enten rett
etter jobb, da blir du nok sittende litt
alene en stund, men litt før sekstida begynner
folk å dukke opp.
Om halv seks er det safe.
Og da er foredraget typisk fra klokka syv.
– Ja, og det er gratis inngang, det
er en veldig innholdsrik bar, de har litt
mat hvis du er sulten, noen burgerer og
noen nederlandske-belgiske greier.
Hvis du vil ha dessert så har de
blant annet belgisk vaffel som er skikkelig god.
Så dette er et sted som er hyggelig
å være, og så var jeg på vei
til å kalle oss hyggelige som er der
også.
Vi prøver hvertfall alt vi kan å være
det.
– Det kan eventuelle oppmøter få bedømme selv.
– Ja, men i vårt eget selskap så
føler vi at vi er veldig hyggelige og
vi møter gode mennesker.
– Vi synes selv vi er ordentlige folk.
– Og da er vi innerst i lokalet.
– Og scenen.
– Det er ingen grav om påmelding, det
er bare å dukke opp.
– Ha det hyggelig.
Og interessant.
– Og lære noe om noe.
Det er litt som mitt mantra for Liberalaften
-foredraget, at vi skal ha inn folk som
kan snakke, så vi blir litt klokere og
lærer litt mer, og har litt mer ballast
og kunnskap når vi møter politikere som prater
bortsett til oss.
– Det er et greit utgangspunkt.
– Jammen, er det mange temaer å ta.
Men skal vi hoppe tilbake i vår postkvalitative
forskning vi da?
– Ja, det må vi.
For der er det altså visst noen bevegelse,
dette postkvalitativet.
En relativt nyere dato.
Avviser tradisjonell kvalitativ forskning intervjuer og koding og
temaanalyse, fordi den mener at dette er for
representasjonelt.
Altså at det prøver å speile en virkelighet
som ikke finnes objektivt.
Og det kan man jo saktens ha en
viss sympati for, for det er mye kvantitativ
analyse som også er skjev, fordi man er
selektiv til hva man plukker.
Det er mye problemer med...
– Altså, du vil alltid ha konseptet shit
in, shit out.
Og det kan du få i kvalitativ analyse
også.
Har du dårlig data inn, så får du
dårlig data ut.
– Ja, og jeg mener kvalitativ analyse er
jo i utgangspunktet, skal vi si, mildt tvilsomt
da.
Fordi det er mye synsing, eller kan i
hvert fall være gjenstand for en del synsing
og deal.
Og når du da kommer ut til det
postkvalitative, hvor du skal være introspektiv på dine
egne følelser, da begynner det virkelig å seile
midt avs.
– Og det er jo helt umulig å
gjøre en kvalitetssjekk av den forskningen.
Det er ikke mulig å gjøre såkalt peer
review av andres følelser.
Fordi hvis vi baserer oss på at noen
føler noe, så er det alltid 100%
riktig at de følte det.
Det er ikke mulig å motstride.
– Dette er virkelig å fullt bye in
på den såkalte reproduksjonskrisen som har eksistert i
sosialvitenskapene i lang tid.
Nemlig at veldig mye av forskningen og forskningsresultatene
som blir publisert er ikke reproduserbare.
Fordi man har dårlig metodikk, har juksa metall,
har synsa og ment, så får du et
eller annet resultat som gjerne skal skape noen
overskrifter og være interessant for journalister.
For det er jo sånn du får grants,
at du skaper et navn for deg selv.
Det er altså lav forskningsmessig verdi.
Og her har du en hel bevegelse av
folk som åpenbart går i retningen «La oss
bare gjøre det enda mindre reproduserbart ved at
jeg forsker på mine egne følelser».
Og får åpenbart penger fra staten for å
holde på med dette.
– Jeg mistenker jo at her er det
noen som har en million i årsløden, og
så har de sikkert en forskningsassistent til å
hjelpe deg å validere følelsene.
Når ikke en million til, så har vi
tre millioner bare for å lønne disse menneskene
for å drive med dette tullet.
– Og at du da blander sammen, du
ser på noen unger som leker med Barbie
-dokker, og det konkrete resultatet hun mener å
se, er jo da at når de får
tilbud om mørkhudede og lyshudede Barbie-dokker, så
velger de lyshudede.
– Og hvis de får tilbud om tykke,
versus tynne, så velger de tynne, nettopp.
– Og så denne saken har vi jo
sett via Are, sløseriombudsmannen, som skrev en helt
utmerket greie på deg, på Facebook, tror jeg?
– Ja.
– Og så var det jo noen som
påpekte i sammenheng med dette, å lave et
bilde av disse Barbie-dokkene.
Og det er klart, den svarte Barbie-dokken
var jo ikke spesielt estetisk produsert heller.
– Nei.
– Det var jo en sånn forvridd ansikt.
Så det at barn ser på den og
sier, «Åh!», og så velger de igjen,
«Pen!».
– Ja.
– Og som jeg forstår, så er jo
ikke dette gjort redde for i denne såkalte
forskningsrapporten, men det hun derimot har gjort redde
for, og gjort til like gyldige resultater som
barnas reaksjon, er hennes egne følelser og reaksjoner
på barnas anferd i interaksjon med disse Barbie
-dokkene.
Og dette er altså så parodisk at det
er helt vanvittig, og jeg fatter og begriper
ikke at et offentlig finansiert universitet kan holde
seg med sånn skrot.
– Et øyeblikk.
Jeg setter jo dette tullet i halsen.
– Fort gjort.
– Ja, det er helt naturlig faktisk.
Men greia er jo det at, når noen
prøvde å løfte dette politisk for ikke så
lenge siden, og si at det er noen
greier på universitetene som vi kanskje ikke skal
finansiere, så dukket noen greier.
Så dukket det plutselig opp masse politikere og
sa at, nå skal vi ikke blande oss
inn i hva universitetene driver med, vi skal
ikke drive med.
Og i utgangspunktet...
– Det er jo ultimatesprøyt.
– Ja, men altså, grunnleggende ville jeg jo
vært enig i det hvis ikke dette var
skattefinansierte universiteter.
– Ja, ja.
Men det er jo hele poenget.
Det er jo eneste grunn til at noen
politiker skal blande seg inn i noe som
helst.
Men hvis du ser at universitetene søler det
bort på tull og fjas, så må du
jo...
Du har jo en plikt til å få
skattebetalerne til å følge opp det.
Det er jo ikke noe spørsmål.
Og jeg mener, det er jo hele egenskapen
ved statsstøtte, at da er du ikke uavhengig,
da er du avhengig.
Og da er du direkte avhengig.
Du må svare for at du bruker midlene
fornuftig og effektivt og rasjonelt og samfunnsnyttig og
gavnlig.
– Ja, men dette er jo ikke noe...
Dette er jo noe vi driver med som
har drept meg lenge.
Hvis vi nå...
For å ta parallellen, går over i kunst
og kultur, og så har man kulturrådet og
alt dette.
De har jo en sånn greie.
De skal motta penger, men de skal ikke
svare for hvordan de bruker pengene.
Og det har vært en etablert praksis i
mange år, ikke sant?
Og så virker det som det er en
litt smittsom sykdom, så den har da smittet
seg inn på universiteter, som bare har adoptert
den tankegangen at vi skal ikke svare for
vår forskning og hva vi prioriterer.
Vi skal bare...
Vi skal bare motta pengene, og så skal
vi selv velge i alle ender og ledd,
hvordan vi bruker dem.
Så lenge vi...
Det er nesten sånn, hvis vi drikker opp
penger, så må det være greit.
Det gir sikkert en eller annen mulighet, eller
mulighet for mange postkvalitative analyser med hele universitetet
på fylla.
Ergo, så er dette...
Altså, det er...
– Det er nesten fristende å gjøre en
postkvalitativ analyse av denne forskningsstudien.
– Ja.
– Jeg kjenner jo at mine følelser rundt
det, og det synes jeg er verdt å
fokusere på.
– Våre følelser, faktisk.
Her kan vi lage...
– Her kan vi føle sammen.
– Her kan det hende at vi kan
få en mye bedre postkvalitativ liv, for det
kan hende at vi klarer å ha korrelerte
og lignende følelser om noe.
– Ja, for det er jo en av
tingene som sløser i om, som han lykkes
ganske godt med, nemlig å skape reproduserbare følelser.
– Ja.
– Det er jo sånn han får 150
000 til å følge nettsiden sin.
– Det høres ut som han burde få
doktoradslønn på universitetet på NTNU, for han reproduserer
følelser blant de tider mange tusen av gangen.
Det er jo en form for...
Hva skal vi kalle det?
Peer review?
– Ja, eller...
Jeg vet ikke, post-postkvalitativ analyse?
– Nei, jeg vil si at det han
driver med er peer reviewed feelings på NTNU
-nivå, og det er så langt over hva
de leverer nå.
Nei, gi heller han halvannen millionen i årslønn
for det han driver med.
Det har mye høyere peer reviewed-mulighet, og
da er det bra.
– Det er nesten så det er meningsløst
å analysere dette videre, fordi at det er
bare tull, men det er jo greit å
i hvert fall minne om bullshit-asymetri-prinsippet.
– Ja.
– Fordi hvis du får masse forskere som
flyr rundt og forsker på skrot og tull
og egne følelser, og produserer masse forskningsartikler om
det, så dytter du jo bare bullshit ut
i verden.
Og det koster altså så mye mer å
motbevise bullshit enn å hevde det.
Og det er jo nesten en institusjonalisering av
denne Brandolinis-lov.
Så det hadde vært fint å slutte med.
Det hadde vært veldig fint.
Men noe sier meg at dette er ikke
det siste vi ser av postkvalitativ forskning.
Fordi det er nok ikke det.
Når de først har begynt på det, så
er det jo ikke sånn at de slutter
med det, uansett hvor mye kritikk de mottar.
De kan forske på følelsene de får av
å motta kritikk, og så kan de lage
en rapport om det som sier at det
er ikke bra med kritikk.
Det føles litt munt.
Men som sagt, det er jo ikke så
stort mer å si om det, fordi det
er bare sprøtt.
Skal vi snakke om snus?
Snus har en under leppa nå.
Det har vi begge.
Ja.
Men Vestre og Størreregjeringen er, hva skal vi
si, de små gleders fienda.
De vil gjerne halvere utvalget av snus.
Det vil de.
Det er akkurat de snusmerkene vi bruker, som
de skal forbi, svina.
Jeg trodde det var de med smak, ja.
Ja, med smak.
Og så er det de med høy styrke.
Ja, da ryker jeg.
Mine er strong.
Jeg er jo ikke ekstra strong, så jeg
vet ikke hvor jeg er.
Jeg er sånn ultrastrong.
De ryker, skjønner du.
Ja, veldig manlig.
Det betyr bare at man bytter snusen oftere.
Når du går på svakere?
Ja, det er akkurat det de gjør.
Men det de, som du sier, tobakk har
bare lov til å smake tobakk heretter.
De kan ikke smake jordbær eller mint eller
noe sånt.
Det er litt interessant, for det finnes ikke
så veldig mye snus eller røyk eller noe
som helst, som ikke er i en eller
annen grad tilsatt en eller annen behandling for
å få en eller annen smak.
Men det er ikke sånn utpreget smak, sånn
mint og menthol og jordbær og sånne ting.
Neida, men det er vel en form for
kunstig tobakksmak på en god del, da.
Min absolutte favoritt når det kommer til snus,
det er jo en whiskybada snus.
Ja.
Den kan ikke jeg kjøpe, fordi jeg snuser
opp en boks på tre timer.
Det er som å spise sukkertøy.
Bare at sukkertøyet har smak i ti minutter,
og så bytter jeg.
Men det minner jo om min karriere som
en man of international crime, da jeg smugglet
snus til Island og tilbake.
Fordi det viser seg at på Island er
det ikke lov med tobakk i snusen, og
i Norge er det ikke lov uten.
Nei, påbudt med tobakk i snusen.
Ja, faktisk.
Helt utrolig.
Og det er så rare utslagene av den
der nannystate virksomheten.
Og det er jo at den syntetiske, den
hvite snusen, er fryktemann at skal være mer
attraktiv for unge og avhengig.
Og det verste er at dette er sånn
i et andre land, i Asien også, snus,
tobakksnus, får bytt.
Så får du kjøpt sånn tobakksfri snus.
Det er lov.
Og den er så sterk at du får
ikke kjøpt noe som er så sterkt i
Norge, men den er tobakksfri, så den er
lov.
Så det skal sies at det er jo
ikke bare Norge som har litt merkelig tilnærming
til dette.
Jeg tenker at det første man burde si
er at før vi begynner å gjøre masse
rart, så må vi ha klar empiriforskningsmessig på
hva slags skadevikning snus er, og hvor stor
den skadevikningen er.
Nå vil jeg ikke ha hatt postkvalitativ forskning
på det, for jeg vet hva mine følelser
rundt dette er, i hvert fall.
De har jeg observert i lengre tid.
Og postkvalitativt så vil jeg si at dette
forbudet er galt.
Ja, postkvalitativt så vil jeg si at dette
forbudet kan føre til aggressjon.
Stor grad av aggressjon.
Det skal jeg love deg, jeg har prøvd
å slutte å snusse, og det er som
at det går å klør under huden konstant,
alle steder, hele tiden, sånn lav intensitet.
Jeg ser for meg at det er mulig
at de innfører noen hjelpetiltak her, så vi
kan få morfin i stedet.
Ja, og statsstøtte ikke minst.
Ja, så får vi subsidiert morfin på apoteket,
så man kan gå og knaske morfintabletter i
seks måneder for å bli snusfri.
Det må jo være bra.
Det høres ut som en fin løsning.
Jeg vil jo ikke blitt overrasket på noen
eller lykkepiller eller noe sånt.
Du vil få en medisin med større skadevirkning
på bieffektene enn det snusen har i hovedeffekt.
Og så vil de også forby fjernsalg.
Ja, for det er alt for praktisk.
Vi burde jo forby alle mulige fjernsalg, for
det er jo alt for praktisk.
Det å kunne bestille ting på internett er
jo helt …
Det er en styggedom.
Så vi har allerede fått disse designprisede, men
nøytrale pakningene for snus.
Ja, så det er de kuleste snusboksene i
verden.
Snakk om cobraeffekt.
Jeg kjenner mange svenskere som vil ha den
tomme boksen, for den er så kul.
De begynner å helle snus fra sin svenske
boks over i den norske boksen.
Da har de en kul norsk boks.
Den ser bra ut.
Olivegrønn, litt sånn militært i utseendet.
Ja, mørk og mystisk.
Det er noe med det.
Ja, ja.
Vi får se hvordan det går med dette.
Jeg har ikke helt fått med meg når
de hadde tenkt å innføre dette.
Det er ikke så lett å utarbeide med
sånt.
Man krever en juridisk arbeid.
Man må ha utarbeidelse på en juridisk nivå
først.
Jeg tror ikke de er ferdige med den
biten.
De er sikkert ikke ferdige med den postkvalitativ
-analysen heller.
Nei.
Jeg tenker at de som finansierer postkvalitativ-analyse,
bør ikke få lov til å vedta hverken
forbud eller påbud, for hvis du synes at
dette er greit, så er du faktisk ikke
kvalifisert.
Men nå begynner jeg å bli sulten.
Jeg fikk egentlig veldig lyst på rakfisk.
Har du spist rakfisk?
Ja.
Nei, da har du fått dårlig rakfisk.
Jeg må servere deg rakfisk en dag.
Ordentlig.
Med alt tilbehør og pakket inn i lomper
og rødbete.
Nei, men ok.
Men det jeg ikke kan servere, det er
rødsei.
Fordi rødsei, det er jo en tilsvarende rett.
Eller urett, som jeg ville sagt.
Det er ikke sikkert at du er ...
Men det er fremdeles fementert sei som har
stått i tønner, i ukontrollerte forhold for så
vidt, men med en litt annen prosess for
å få den fisken ferdig.
Nordnorsk tradisjon, dette.
Ja, og det må vi se ...
De driver med myrart der oppe.
Dette må vi se og få regulert vekk.
Fordi dette er litt individuelle prosesser, og det
skjer ikke likt hver gang og for hver
tønne og hvert fat.
Da sier mattilsynet at dette går ikke.
Fy, da skjerper jeg gutt og slutter med
dette.
Da kommer vi til det evige problemet, at
vi har institusjonalisert oss fra forstanden.
Så har vi et mattilsyn som har et
regelverk som er laget for industriell matproduksjon.
Grandis, bra greier.
Rødsei.
Fy.
Det er ikke det at rødsei er fy
å spise, det er bare at de ...
Kan ikke dokumentere prosessen.
Godt nok.
Det blir ikke bra nok papirspor av dette
her.
Det er topp.
Og da har du jo dette lattelige, at
mattilsynet flyr rundt og regulerer industrielle prosesser, og
så kommer det i inngrep med en sånn
håndverkstradisjonsmatproduksjon.
Ja.
Som selvfølgelig ikke er relevant for ...
Det er bullshit at de bryr seg med
det, ikke sant?
Men så gjør de nå det, og så
får du plutselig omsetningsforbud på dette, ikke fordi
det er noen som er påvist at det
er farlig eller noe som helst, men fordi
at de nordlendingene har jo spist dette siden
dovre ...
Jeg har ikke testet rødsei, men jeg skjønner
nå at jeg må på svarte børs for
å få testet det.
Fordi jeg er jo nysgjerrig på hvordan dette
smaker.
Ja.
Og jeg liker rakvisk.
Men det er dokumentasjonen som slikter, ikke sant?
Og det er jo helt vittig.
Og det minner jo om Parkinson's law, arbeid
fyller seg ut til å dekke den tiden
du har tilgjengelig.
Da sitter man i matilsyn og tenker at
kan vi lage noe fanskap der ute?
Har vi tid til overs?
Ja, det hadde vi, ja, men la oss
gå og finne noen å kødde med.
Eller så ansetter vi noen til å kødde
med, da.
Ja, vi kan gjerne utvide.
Ja, alltid utvidet.
Det er en del av Parkinson's law, faktisk,
at når man har brukt opp all tid
tilgjengelig, så finner man på flere oppgaver, og
så ansetter man noen til å gjøre de
oppgavene.
Vi er jo inne på nanny state i
hele denne episoden, og et vesentlig element av
nanny state-ism er denne overgangen fra trygghet
til trygghetisme, eller safety-ism, som man sier
på engelsk.
Og det er jo denne ideen om at
du får ikke lov til å blande arsenikk
i grandiosa deien, fordi det blir en stor
konsekvens, og det må vi unngå.
Det kan man forstå.
Ingen har lyst på å greie grandis med
arsenikk.
Men så blir det utvidet til at alt
risiko, alle steder, alt som ikke kan dokumenteres,
er helt uakkuttavelt.
Det er sånn null-visjons-bullshit.
Ingenting som får meg til …
Hver gang jeg hører at det er null
-visjon på noe, så begynner jeg å spørre
igjen, fordi jeg vet at her kommer det.
– Da er det noen som bør sparkes.
– Null-visjon …
Det første stedet jeg hørte om null-visjon,
det var første antall drepte i trafikken, eller
drepte og hadde skadde, faktisk.
Og det er et eller annet, fordi dette
har man jobbet med siden 1970, og i
1970 hadde vi det høyeste tallet i Norge
på antall drepte i trafikken.
560 mennesker omkom i trafikken i 1970.
I 2025 ender vi på 111.
Og her er min påstånd.
Det er marginalt hva disse null-visjons-greiene
til det offentlige har hatt med dette å
gjøre.
Det som har noe med det å gjøre,
det er teknisk utvikling, sikkerhetsbelter, biler som er
laget for at du skal tåle å krasje
mye bedre, og energier flyttes ikke inn i
de som sitter i bilen, men den går
rundt i bilen, og så videre, og så
videre, og så videre.
Volvo og Saab har gjort mer for dette
enn null-visjonen til myndighetene, det skal være
helt sikkert.
Men det er klart, motorveier med midtdeler, og
det er en del sånne tiltak man kan
gjøre, og det er jo ikke helt hjernedødt
å ha fokus på sikkerhet, men null-visjonen
i seg selv er jo…
Problemet når du får sånne null-visjoner, det
er at du har en vei som egentlig
er bygd for at trafikken skal gå i
100 km timen, og så setter man 60
zoner der.
Og så vet vi hvorfor vi ikke har
50 zoner overalt, altså hadde vi hatt 50
zoner overalt, ikke lov å kjøre fortere enn
50, så ville vi nærmet oss null.
Men så har vi faktisk fartsgrenser opp til
110, og…
– Kun satte på 25 for å være
på sikkerhetssida.
– Ja, da hadde vi vært veldig, veldig
trygt.
– Du har hørt om det der klassiske
eksempelet på null-visjon?
– Kostnaden ved å sette de fartsgrensene på
det nivået, er så høy at vi kan
ikke ta det, ikke sant?
Men det blir veldig synlig i trafikken.
Jeg tror kanskje problemet her er at det
blir ikke så synlig når vi kommer til
rødsei, eller til alle mulige andre sånne ting
som vi prøver å regulere til døde, da.
Fordi det har ikke så mye å si
om folk får kjøpt rødsei, ikke sant?
Det har ikke så mye å si om…
– Nordlendinger som klager litt, og det gjør
de allikevel, vet du, så…
– Ja, det kjennes som at de gjør,
faktisk.
– Jeg hørte om en sånn, litt i
samme tråd som null-visjonsgreia, så det var,
jeg vet ikke om det var på 70
-tallet eller 80-tallet, men det var et
fly i USA som tek seg rundt på
rullebanen.
Og så er det et eller annet som
skjer.
Det krasjer borti noe, eller det blir en
sånn bråstopp i dette flyet.
Og på denne tiden var det slik at
foreldre med små barn, som under tre år
eller et eller annet, hadde lov til å
ha ungene på fanget.
– Vi praktiserer det i Norge, da.
– Ja, ok.
I USA var det noe slik, frem til
denne skjebnesvangen dagen.
Og så er det et eller annet fly,
da, som putter borti noe, og så er
det en unge som ramler ned fra et
fang, og ulykkeligvis dør, treffer uheldig med fallet
eller noe.
Så da blir det forbudd mot alle barn
å ha sitt eget sete.
Og så er det ingen ulykker med barn
som faller ut av setet etterpå.
Og så sier man, ja, men dette var
et vellykket…
Hei, hurra!
Og så er det noen økonomer som setter
seg ned noen år etterpå, og begynner å
se på dette.
Og det de finner ut, er at fordi
barn må ha eget sete, og småbarnsfamilier ofte
ikke har så god råd, så flyr småbarnsfamilier
mindre, og flyreiser er det tryggeste reiseformen du
kan gjøre.
Mange ganger faller det å kjøre bil, for
eksempel.
Så den samfunnsmessige konsekvensene av det er at
mange flere småbarnsfamilier kjører da bil, i stedet
for å ta fly.
Og dermed hadde de regnet på dødstallene for
småbarn, bare basert på trafikkulykkestatistikker og sånn.
Og det var jo hundrevis som hadde omkommet
som en direkte konsekvens av dette, fordi det
var så mange som valgte å ikke fly
lenger, fordi kostnaden hadde gått opp.
Ja, og så der man ikke regulerte det,
så løste man det på en annen måte
i stedet.
Fordi det man har gjort i Norge, det
er vel å ha et sånt eget sikkerhetspelte.
Så dette barnet, og det er jo snakk
om småbarn liksom, får et eget sikkerhetspelte sånn
at de blir lenket fast til den foreldren
de sitter på fanget til.
Og så er de festet ned i sete.
Og så har man løst det problemet.
Altså, den innovative delen av verden løser problemet,
mens...
Ja, her har vi innovativiteten på vei.
Ja, mens man regulerer ting, så flytter man
kanskje konsekvensen og multipliserer den.
For det er jo egentlig det man gjør
med denne fly...
Dette barnet som gott ned med fly mellom
setene der.
Man flytter risikoen og multipliserer den i stedet
for å fjerne den.
Ja, og det er jo uforvarende også.
Fordi alltid har du noen konsekvenser av de
tiltakene du treffer, som du ikke har overblikk
over.
Og du har manglende respekt for at det
skjer hver gang du begynner å tukle med
ting som du ikke forstår.
Og så har du faktisk forårsaket direkte økt
dødsrate da.
La oss bare sånn...
For å se om vi kan finne en
parallell.
Jeg vet ikke om dette er en god
erstatning, men det finnes sikkert noe annet.
Men la oss nå si at veldig mange
måltider med rødseier blir erstattet med grandiosa.
Så vil det ha en negativ helsemessig effekt.
Det er jeg ganske sikker på.
Jeg er helt sikker på at denne rødseien
er sunnere å spise enn grandiosa.
Ja, men vet...
Og man kan jo bare spekulere i hva
som er konsekvensenen av den type forbud.
Da vil du sannsynligvis, hvis det er et
tradisjonsmat og folk er vante etter det, så
kommer du til å lage det likevel.
Men da får du ta det ut av
lyset og gjøre det mer privat og mindre
industrielt.
Det er ikke sikkert det er bedre heller.
Og det er jo i det hele tatt
at du får en sånn der hale-effekt
av det som...
Ja, for alle må lage det selv, ikke
sant?
Også de som da ikke er...
Ikke egentlig vet hva de driver med.
...kompetente til det.
Jeg har en mistanke om hvordan man gjør
dette her, og hvordan man fremstiller, for jeg
har vært borte i noe rakfisk, og det
er en ganske lik prosess.
Men du vet også når du har feilet
på, det skal sies da, på rakfisk hvertfall,
så vet du veldig godt når du har
feilet.
Fordi når du åpner bøtta, så er det
en bug på toppen.
Jeg tenker jo hver gang jeg får rakfisk,
at dette har feilet.
Men ok.
Jeg ser vi har ulik skal da.
Ja, for du blir ikke syk av å
spise bra rakfisk.
Vi har dårlig mental helse etterpå i hvert
fall.
Nei, jeg skal få deg til å spise
det, så vi sier det er godt det.
Ok.
Men, en ting er jo å argumentere som
konsekvensetisk, at du får utilsiktede effekter av alle
mulige forbud og påbud og alt mulig dill
politikerne finner på.
Og det er jo en sånn enkel ting
å dra opp.
Men kanskje det vesentlige å peke på også,
er at hvorfor faen har vi politikerne rett
og makt til å gjøre disse tingene med
livene våre?
Og det er jo kjerneproblemet.
De blander disse lange nesene sine opp i
alt mulig rart, og du får ikke lov
å leve livet ditt sånn som du vil.
Og det hadde jammen vært fint å få
lov til.
Og her føler jeg at, det er lett
å si politikerne, men jeg føler også at
her er det liksom, man har flyttet jobben
ned til et eller annet byråkrati, som egentlig
lager sine egne systemer og egne regler og
egne kriterier.
Det er vanskelig å holde dem ansvarlige for
når de gjør dårlig.
Fordi de er liksom en slags faginstans, mens
politikere er bare politikerne, og folk er bare
folk.
Så har du en såkalt faginstans, som egentlig
er et byråkratisk instans, som maler og maler
sitt eget system, og som oppfyller de kriteriene,
fremfor det kriteriet de egentlig skulle oppfylle, som
var å sørge for at det foregår på
en forsvarlig måte, som er utgangspunktet.
Å si at, ok, du har ikke arsenikk
på den bøtta eller på den pizzaen, det
ville være en bra ting.
Nei, det er en, vi har laget oss
et samfunn av mye rart, altså.
Byråkratisk absolutisme, teknokratisk overmot, og en liten dose
akademisk narsisisme.
Og kanskje vi burde slutte med alt sammen.
Men det var vel kanskje omtrent det vi
hadde å si om rakfisk og kolaautomater for
i dag.
Til neste gang, eller til jeg har fått
servert Vegard rakfisk.
Vi har en fortrekk til i dag.
Vi lenger til, men vi shall see.
God dag.
Takk for at du hører på Sidelinja podcast.
Snakk gjerne om oss.
Like, del og anbefale oss i podcast-appen
din, eller delta i kommentarfeltet på YouTube.
Har du ris eller ros, kritikk, forslag, spørsmål
eller noe annet, så finner du all kontaktinfo
på sidlinja.transistor.fm