Velkommen til Sidelinja, podcasten for politisk hjemløse.
Folk som liker å dekontekstualisere.
Rundt bor i dag landmåler og skjegg-ape
Peter Hagen.
Takk for det.
Og mysel Vegard Nettnes.
For du har jo et veldig maskulint skjegg,
Peter.
Det er jo faktisk en ganske nyttig ting
å ha fra et revolusjonært perspektiv.
For anvinteren, utrolig nok så bytter det funksjon
gjennom året.
Det er kjekt for dine fiender for at
man kan holde fast i det mens man
kner deg i haka.
Det er ganske lenge siden Alexander den stores
dager, og det faktisk var et forbud.
Skjegg i militæret.
Hvis vi ikke går inn på Hegsett og
amerikanske forsvarer.
Et og annet forbud mot skjegg i dag
også.
Skjegget om vinteren holder meg god og varm.
Jeg sparer jo utrolig mye penger på sjelf.
Og om sommeren når en svak bris blåser
gjennom det, så øker det overflatene ansiktet mitt
litt som rillene i en luftavkjørt forbrenningsmotor og
trykker varmen vekk.
Nettopp.
Utrolig praktisk og pragmatisk.
Nettopp.
Og ikke minst et elegant stilistisk valg.
Ikke minst.
Og bak dette imponerende skjegget, Peter, så har
jo du drevet og tenkt på egentlig totalitære
ideologier, og du laget en fin plakat som
du delte med oss i chatten her.
Ja, så det er jo tema som dukker
opp innimellom da, på bakgrunnen, eller egentlig i
bakgrunnschatten.
Så har vi snakket litt om, spesielt Venstre,
sidens det er kontekstualisering og bruk av begreper
som fasist, nazist, ytrehøyre.
Det er ganske mange begreper som sitter veldig,
veldig løst i samfunnsdebatten.
Og jeg tenkte at det kunne jo faktisk
vært litt morsomt da, hvis vi går til
kildene, og så ser vi vekk fra alt
som heter praksis, alt som heter historie og
samtid, og utelukkende ser på alt som er
skrevet, og sammenligner litt da, hva er det?
Så er det noen fellestrekk mellom italienske fasister,
spanske falangister, Ennestad, eller noen av partiene vi
har her hjemme, og likheten er skremmende.
Ja, fordi en sånn diskusjon som går igjen,
det er jo en sånn en eller annen
gyppling som opplever seg å være på høyresiden,
går ut og snakker med noen på venstresiden,
og så vil han på et eller annet
tidspunkt si at du vet hva, du må
gjerne kalle meg fasist, men fasisme og kommunisme
er faen meg akkurat det samme.
Og så kommer det sånn indignerte reaksjoner fra
Leftien i dette, som sier, herregud, er du
helt noldus, eller du vet jo ingenting om
historie, hvis du kan si noe sånt, alle
vet at det er motpoler.
Og så går diskusjonen, og så ser jeg
det typiske mønstret, det er at det kommer
noen sånne, det kommer noen sånne, med en
eller annen akademisk tyngde, eller sånn very important
person type, som snakker med store ord og
alt det der, og bare kan fortelle at
dette er helt useriøst, det er ikke noen
meningsfulle likheter mellom disse tingene, og holocaust, blablabla.
Det er jo da jeg tenker at jeg
kan komme inn som den personen med litt
akademisk tyngde, for jeg har jo tross alt
bakgrunn fra HF på Blinneren, og det burde
jo allerede plassere meg i innklauden blant veldig
mange av de som uttaler seg om dette
her, og det er jo en værtselig grad
i arkeologi som hadde veldig mye kildekritikk, veldig
mye arbeid med historiske kilder.
Og det burde for øvrig også være den
eneste måten man fant ut om kommunisme på
i dag.
I en ideell verden så ville det vært
noe utrolig spennende vi leste om, ikke sant,
historiebøkene.
Kanskje vi kunne sett noen medaljer av røde
stjerner, kanskje sett en eller annen byste, enda
bedre ville det jo nesten vært om det
alle som sto igjen var som Osimandus, noen
byste, forblåst hundre, det eneste vitnesbyrdet til noe
som var, men så heldige er vi dessverre
ikke.
Nei, så det du har sett på, og
her må vi si at du er jo
en klassiskist på mange måter, fordi du gjør
manuelt research, du leser ting, originalkilder og sånn.
Det er jo et av de første latinbegrepene
jeg husker, det kom jo fra, jeg var
på ungdomsskole i norsktimen, som konseptet Advantus til
kildene.
Jeg synes jo det er den riktige måten
å gjøre det på, samme grunn som jeg
abonnerer på nyhetsbrev fra Stortinget og regjeringen, jeg
vil gjerne ha nyheter om ting som skjer,
lenge før en eller annen tredje rangs journalist
har satt seg ned og prøvd oppsummerende.
Og så er det jo gøy, ikke sant?
Det er gøy å gjøre et dyptek i
kildene, gøy å prøve å finne ut hva
som ligger til grunn for ting.
Og det er jo nettopp derfor jeg fant
ut at, la oss se hva som står
i kildene, ikke sant?
Så da fant jeg frem Manifestet til de
italienske fascistene fra 1919, programmet til Ennestad fra
1920, programmet til det spanske falangistene fra 1934,
og, og her kommer den biten som sikkert
kommer til å provosere noen, Rødts arbeidsprogram for
perioden 2025-2029.
Det er jo interessant, for da får vi
kontrastert de vanvittige ulikhetene som er mellom disse
bevegelsene.
Ja, og da får vi jo slått fast
en gang for alle at det er jo
ingen teoretiske likheter, akademiske likheter.
Venner, la meg finne fram noen eksempler her,
så kan du jo fortelle meg, så kan
det jo se rett ut at dette her
likner ikke i det hele tatt.
For nå skal jeg lese opp en ting
her, og så lurer jeg på om du
kan fortelle meg hvem det er som har
sagt dette her.
I'll take the challenge.
Jeg tilater meg bare å parafrasere og egentlig
oppsummere, for å ikke gi bort Olid og
han som kan avsløre.
Nettopp, la oss gjøre det.
Men denne grupperingen, de tenker at banker, det
er viktig nasjonal infrastruktur, faktisk såpass viktig at
bankene burde nasjonaliseres.
Nettopp.
Og det, altså, nå har jeg jo lest
nok om fascister og nazister, til å vite
at deres antikapitalisme-rets er ganske hardt mot
bankene.
Så jeg gjetter nok at vi er på
fascister her.
Du har både rett og feil.
For hvis vi ser på programmet til den
spanske falangisten da, 1934, så sier de, vi
støtter en trend mot nasjonalisering av banker, mens
Rødt sier at bankene skal være i felleseie
eller under demokratisk kontroll, fordi bankvesenet er viktig
nasjonal infrastruktur.
Så de sier faktisk nøyaktig det samme.
Det er falangistene og Rødt, ja.
Og falangistene vet jo alle at det er
Franco og Spania og fascister.
Stemmer.
Og det er de samme folkene som aktivt
slåsser mot spanske kommunister og anarkister under borgerkrigen.
Nettopp.
Og innførte en diktatur som varte til når
døde Franco, 75-76, deromkring.
De ble vel EU-medlemmer i 680, kan
det stemme?
Det husker jeg ikke i det hele tatt.
Men vi kan jo bare gå igjennom noen
andre her.
Og her har vi en.
Dette punktet er veldig enkelt.
Jeg sitterer ordrett fra programmet.
Minstelønn.
Her er vi på Rødt.
Nei, det er de italienske fascistene i 1919.
Nei.
Men denne burde være enkel.
Har en mer progressiv inntektsskatt med økt skatt
på høye inntekter.
Det går jo ikke an å ikke svare
rødt på det.
Nei, og det er definitivt rødt.
Men hvem sier at vi burde ha en
ekstraordinær skatt på kapital av en progressiv natur,
som skal ha utformingen som en delvis ekspropriering
av alle velstånd?
Det høres veldig ut som Magnus Marstall som
leder av Attack.
Ikke sant?
Men det er også fascistene i 1919.
Så de har vært en del av den
klassiske bevegelsen av Attack-folkene.
Ikke sant?
Men er det ikke da litt interessant at
her har vi to sider som begge går
inn for minstelønn, progressiv skatt, nasjonalisering av banker.
Det er så klart mulig at dette her
bare er cherrypicking, at det ikke er flere
lignende eksempler.
Ja, dette for dette.
Vi får se da.
Men jeg kan spørre deg, hvem tok til
ordet for å forby såkalt, hva blir det
norsk oversettelse på det da?
Work free and effortless income.
Og å bryte gjeldsslaveri.
Siden du må oversette det fra...
For ordens skyld for de som lytter på,
så har jeg fått oversatt det som er
på spansk, italiensk og tysk til engelsk, mens
norsk er norsk.
Nettopp.
Så det er jo en liten giveaway på
at dette ikke er rødt.
Det er ikke rødt.
Så da er det...
Er det...
Enesteapia?
Det er det.
Ja.
Det er tatt rett ut fra 25-punktsplanen
deres.
Nettopp.
Og sånn skal det sies, så er det
veldig mange overlappende poenger her.
Vi får se om vi finner noen andre
gode, ikke sant?
Fasistene tok jo til ordet for å senke
pensjonsalderen til 55 år.
Og dette med å stadig skulle senke pensjonsalderen,
det er jo noe vi gjerne forbinder med
venstreside politikk.
Hvilken gruppering forresten tok til ordet for å
nasjonalisere alle forretninger eller alle selskaper som er
i form av korporasjoner, store korporasjoner?
Jeg har jo diskutert med nok kommunister til
å vite at de er veldig opptatt av
personlige eiendom og private eiendom.
Og det siste er ikke bra.
Så det kunne jo være hvem som helst
av denne gjengen.
Men jeg tolker jo at det kanskje er
fasistene.
Neida.
Det er også enesteap.
Men denne her da.
Ok, men det er fasistene.
Falangistene.
Nei, slutt da.
Det er ikke lett altså, det her.
Men vi kan jo stille oss spørsmålet.
Hvem er det som ønsker å styrke samvirkende
og arbeide for at flere samvirker innenfor videreformidling
av landbruk, under forutsetningen at det er ekte
samvirker og ikke kommersielle foretak i forkledning?
Nei, du, nå har jeg ikke gjetta rødt
på lenge.
Nei, det er rødt.
Og det står jo så klart i veldig
sterk kontrast til en plan om å omfordele
dyrkbart land på en måte som støtter opp
under små landbruksorganisasjoner og syndikaliseringen av arbeidskraft i
landbruket.
Sånn er falangistene.
Skal vi få ordens skyld i tilfelle noen
ikke kjenner begrepet syndikalisme?
Det er jo egentlig bare kalte fagforeningsvirksomhet i
daglig tale.
Jo, det er jo egentlig bare et hierarki
av arbeidersammenslutninger innenfor samme bransje.
Det er noe vi kjenner egentlig både fra
ytterliggående venstre tanker.
Narkosyndikalister for eksempel.
Mens laugvesen i ideen om at vi skulle
ha arbeiderssyndikatorer også stod sterkt i Italia.
Jeg må jo si fra mitt ståsted, når
man kommer opp i de diskusjonene om venstre,
høyre og hvor ulike de er, så er
man jo alltid på den der at man
har litt ulike høyre og venstre akser i
hodet.
Stemmer, stemmer.
Men det som jeg ser som det veldig
klare fellestrekket mellom kalde yttre venstre og ytre
høyre, er at de er kollektivistiske i natur.
De ser på enkeltmennesket som et middel til
det kollektive, til fellesskapet, til staten, kalde det
hva du vil.
Kommunister vil jo ofte si at staten er
oss og staten eksisterer, ikke at den skal
bort, men vi er staten og så kan
vi gjøre demokratiske beslutninger.
Putt på et sånt plussord, ikke sant?
Men det er jo sånn, fasistene og nazistene
får ikke den krediten, fordi man anser det
ikke som demokratisk, men argumentasjonen er jo den
samme.
Du skal lage sånne lykkelige arbeider på fellesskap,
som hva enten de skal sammen i denne
organismen som er staten i Italia, eller den
nasjonale entiteten i Tyskland, eller hva den er
for noe, så skal alle være lykkelig og
dele av det samme og komme til et
eller annet punkt hvor vi alle jobber for
alle.
Ja, og jeg vil jo si at den
beskrivelsen er jo egentlig spot on, for begge
sider er sterkt kollektivistiske og sterkt tilhengere av
en aktiv, stor stat som legger føringene for
samfunnslivet.
Den store forskjellen er jo egentlig, hvilken gruppe
er det staten eksisterer for?
For vi er jo alle ganske godt kjent
med at venstresiden innenfor kommunisme, så er det
jo klassekamp.
Man har en dikotomi der, der man har
arbeiderklassen, og så har man kapitalklassen, og kapitalklassen
er fienden, og staten er jo da arbeiderklassens
verktøy, ikke sant, for å slåss mot kapitalklassen
og beskytte arbeiderklassen.
Hvis vi flytter oss over på fascister, så
har man jo, det er litt mer darwinistisk
i natur, men man har jo fremdeles en
dikotomi, en åstemdikotomi.
Da er det typisk nasjon eller folk mot
andre nasjoner og folk, og staten er jo
da et virkemiddel for å beskytte egen nasjon
og eget folk.
Men resultatet blir jo i veldig, veldig stor
grad det samme.
Og sett fra et perspektiv som tar utgangspunkt
i individualisme, så tror jeg de fleste vil
forstå at disse andre bevegelsene ser ganske like
ut på avstand.
Man vil kollektivisere alt.
Privat eiendomsrett er kanskje fortsatt gjeldende i navnet,
men ikke i realiteten.
Så fruktane arbeid, alt tilhører staten, som Mussolini
sa, alt i staten, ingenting utenfor.
Og det kunne like gjerne Stalvin sagt, eller
Bjørnar Moxnes.
Det er jo et poeng.
Nå diskuterer vi jo litt overordnet her, og
vi har jo ganske lettfattlig tilnærming til stoffet
her.
Og som sagt innledningsvis, det konstekstualiserer jo litt
her.
Poengene er jo faktisk ganske holdbare.
Ja, og jeg tror jo det som er
vesentlig med den plakaten du satt opp, er
jo hvor sånn ord for ord disse tingene
stemmer.
Altså hva man er opptatt av.
Og det er noe sånn commanding heights i
økonomien, som du er veldig opptatt av å
få på statens hender.
Det er kollektivet som kommer før individet.
Og enhver som har lest historie vil se
at samme hvilken tekstur du har på kollektiviseringen,
så vil det kreve en viss grad av
tvangsmakt bak.
Du har jo det veldig fine begrepet same
shit, different wrapping, som jeg føler kan utnyttes
her.
I hvert fall når vi er helt ute
på fløyene, åpenbart da.
Og det er jo nettopp det.
Alt koker ned til, tror jeg, at man
skaper seg fine bilder for å rettferdiggjøre en
sterk statsmakt.
Og en annen fellesnevner er jo at man
har sterke totalitære ledere og sentralisering av makt
på veldig, veldig få hender.
Og det er jo også det motsatte av
demokrati.
Det er det motsatte av et fritt marked.
Det er det motsatte av individualisme.
Og det totalitære der er også et vesentlig
poeng i metoden, fordi du har en del
ideologier som er antitotalitære i sitt vesen.
Jeg vil argumentere for at liberalisme er en
av de.
Hvor du ikke krever at alle skal ha
riktige tanker, eller måtte tenke det samme, eller
et eller annet sånt.
Og du omfanner pluralismen i det på en
annen måte enn.
Og så har du denne kommunazismen.
Nettopp.
Ja, men som er sånn.
Dette kan ikke fungere hvis ikke alle er
med.
Du kommer til å gjøre en dårlig jobb
på kollektivbruket hvis du ikke trur på ideen.
Så derfor må farlige og kontrarevolusjonære ideer lukes
ut.
Så vi må vite røffelig hva du tenker,
og så må vi straffe deg hvis du
tenker feil.
Det å ha fullstendig kontroll på narrativet er
jo grunnleggende innenfor alle totalitære tankesett.
Og det har jo ikke noe å si
om dette er de gamle tingene vi snakker
om nå fra 20-30-tallet, eller om
det er lukka religiøse samfunn av vår tid,
eller om det er dagens Russland, ikke sant,
Kina.
Forskjellen er jo om du kaller fengslet for
gulag eller konsentrasjonsleir, i bunn og grunn.
Fordi det er samme dritten.
Og jeg mener sånn, der du har konsentrasjonsleire
i dag, er det i kapitalistiske land.
Det kan du kanskje argumentere for, for det
er jo for eksempel fengslingsraten i USA og
sånn.
Men Nordkorea og Kina har i hvert fall
en del av dette.
Når alt kommer til stykke, så vil jeg
nok heller sitte i et amerikansk fengsel enn
en interneringsleir i Yttermongolia sammen med en del
uigurer.
Jeg vil også tenke at, ja, USA får
det vin.
Jeg tror faktisk mulighetene mine er ganske mye
bedre der.
Og bevares, det er jo ikke sånn at
det ikke finnes problemer i kapitalistiske land som
USA heller.
Ikke at jeg vil kalle det et kapitalistisk
land og sånt industrielle fengselskomplekse der.
Det er noe forbannet skit, men hvorfor, vi
må jo bare stille oss spørsmålet siden vi
var inne på det.
Hvorfor eksisterer det?
Jo, fordi der har du jo korporatisme.
Og det eksisterer jo fordi flere private selskaper
får monopolavtaler med ulike stater om å drive
fengsler.
Men for at de skal ta på seg
de avtalene, så har jo de kvoter på
hvor mange de skal ha, så de må
ha et visst belegg i fengslene.
Sånn betyr at politikere, for å kunne skjøtte
sin side av avtalen, instruerer politiet til å
arrestere flest mulig.
Hva er det letteste å arrestere folk på?
Meningsløse narkotikaanklager.
Hvem har den sosioekonomiske bakgrunnen som blir forfordelt
her?
Beklageligvis sorte menn.
Og der har du egentlig oppsummert det systemet.
Men problemet er jo stat.
Kanskje vi skal ta oss tid til å
definere korporatisme også?
Det er jo et fascistisk begrep på et
vis.
Det er noe vi kjenner veldig godt igjen
fra Italia under Mussolini.
Og det er jo rett og slett overordnet
ideen om at næringslivet skal deles inn i,
det blir et godt norsk ord for det,
nesten litt som et lagvesen, statskontrolleret lagvesen, at
det er veldig tette bånd, historisk sett veldig
tette bånd mellom stat og kapital.
Og det er jo sånn vi velger å
se på korporatisme i dag også.
Det var en veldig saklig og blodfattig måte
å beskrive det på.
La oss si det som fascistene gjorde selv.
Staten er en kropp.
Et korporativ.
Og alle de som jobber i samfunnet er
kroppsdeler, som må jobbe sammen for at kroppen
skal fungere.
Og lagvesene, korporatismen, utvalgte bedrifter og litt sånn
statlig styring av det, og at alle jobber
mot et felles best og felles mål og
alt det der, er da kroppen som har
en hjerne som sikter alle kroppsdelene inn mot
det samme.
Ikke sant?
Så egentlig det du beskriver nå, faktisk anatomien
til en bleksprut.
Du har en felles sentral hjerne, smultringforma forresten,
veldig artig, som koordinerer åtte mindre hjerner et
i hvert bein.
Men disse totalitære bevegelsene er jo litt opptatt
av å begrense eller fjerne hjernen i lemmene.
Det stemmer.
De skal jo ikke tenke for mye, og
de skal jo ikke være egenrådige på noe
som helst vis.
Det samme ser vi jo da innenfor kommunismen.
Der har du nok ikke den fine metaforen
med en kropp.
Der er det bare staten.
Men staten, det er jo oss.
Det er fellesskapet.
Det er folket.
Vi har alltid hatt veldig problemer med den
ideen der at staten, det er oss.
Hvem er det som har bestemt at jeg
skal være en del av denne staten her?
Et spørsmål mange liberalister har stilt seg.
Ja, det er jo et grunnleggende spørsmål.
Er jeg noes i dette tilfellet?
Et slags fellesskap?
En politisk konstruksjonseiendom fordi jeg er født på
et bestemt tid og sted?
Jeg synes jo det er en ganske rimelig
tanke.
Eller er jeg dettes eiendom fordi vi har
en idé om et folk, mennesker som tilfeldigvis
har bodd innenfor landområdet, som er i dagens
Norge?
Gir det andre mennesker innenfor det samme området
et fellesskap, et slags eierskap?
Jeg sliter utrolig med den tanken der.
En annen måte å si det samme på,
kanskje med en viss slagside og pointering, er
jo den der fra vårt ståsted har vi
en tendens til å tenke at staten i
den grad den er legitim, så avleder den
sin makt fra de den styrer over.
Så Peter og Vegard har, hvis vi var
uenige om noe så kunne vi begynne å
slås, og så er du litt tyngre enn
meg, så er jeg redd for at du
hadde kommet bedre ut av det, og yngre
enn meg og har større skjegg.
Ikke minst.
Jeg er jo sjanseløs.
Men, det var jo liksom, det er jo
en sånn typisk forklaring på hvordan staten i
Norge ble viktig, ikke sant?
Fordi du outsourcet det der blodhevn og familieføder
gjennom generasjoner, ikke sant?
Og så sier du at, du vet hva,
vi har en nøytral, det går også å
ta en tredje part, som håndterer blodhevn, ikke
sant?
Og den straffer, og den er rettferdig, og
den fru justisia er blind og alt det
der.
Og så har du på en måte outsourcet
noe som er avledet fra oss som individer.
Vi kunne ha smekket løs på hverandre, men
vi avgir den makten til staten, og så
får du en nøytral part som håndhever den
makten etterpå.
Ja, noe som det du beskriver nå, om
det farer for å høres ut som en
blåkopi av de fleste liberalister der ute, men
det er jo samfunnskontrakten.
Og da er vi tilbake på at, har
jeg forpliktet meg til å være med på
dette her, kunne de kraftigere blitt født innenfor
et bestemt geografisk område?
Nettopp.
I didn't sign shit, som er et sånt
fint meme av Alexander Spooner på...
Men det som var poenget mitt er å
gjøre poenget at dette er på en måte
konkrete ting som er avledet av ting vi
allerede kunne gjøre.
Vi kunne eie eiendom.
La oss bare stipulere samfunnskontrakten for et øyeblikk.
Og så er vi alle enige om en
eller annen forstand.
Ja, men staten er bra, hva, hva, hva.
Og så avgir vi litt av eiendommen vår
for at staten skal kunne driftes.
Men alt avleder fra at vi har visse
rettigheter som avgis til staten.
Det magiske som skjer når du får en
stat, det er at du plutselig oppstår helt
nye ting som du nå kan gjøre, som
individer aldri kunne gjøre.
Og det er flere elementer, men sånn et
åpenbart er at staten eier alt land i
nasjonen, by default.
Mens individer kunne jo ikke gjort det.
Det er sånn gammel eiendomsrettsteori, ikke sant?
Du må ut og finne en stubbe i
skogen som ingen eier fra før, og så
må du blande ditt arbeid med den, og
så lager du den produktivt.
Det er vi jo på lopp.
Dette er jo nettopp det du sa i
sted.
Hvis staten er oss, og vi er staten,
så er jo grunntanken hvis man skal forsvare
ideen med at staten til syvende og siste
eier alt, og vi bare har eiendom til
låns, så er det jo kollektivet som eier
landet.
Men det jeg utretter her er at det
er en del ting som oppstår av, og
det er, tror jeg, kanskje mest av bekvemmelighet.
Når vi først har denne mekanismen, som er
en stat, så er den veldig mektig, og
den kan på en måte håndheve en del
ting som aldri var mulig å håndheve som
individer, ikke sant?
Så det oppstår på en måte et nytt
makterom i staten i seg selv, så det
er ikke bare en sånn, det er ikke
bare en aggregering av individuelt handlingsrom inntil en
nøytral entitet.
Det oppstår muligheter, og vi ser det jo
i form av systematisk overvåkning.
Det er mange sånne ting som bare dukker
opp fordi entiteten eksisterer, og så kan du
plutselig gjøre en del ting, og så har
du et lite bevisst forhold til hvor går
grensene for hva denne staten skal kunne gjøre?
Hvor skal du kunne gripe inn i livet
til enkeltmennesker?
Hvor drøyt kan det være?
Og jeg tror kanskje vi har vel en
episode på gang om ikke veldig lenge, om
denne nye politiloven.
Ja, og det er ganske interessant.
Jeg vet ikke om det har vært diskutert
nylig eller ikke, men den nyeste VDEM-rapporten
som kom nå i år, den går jo,
jeg tenker det fortjener å være en episode
i seg selv, og at vi skal se
politireporten og en del reformer og noen del
andre ting i et større lys i autokratisering.
Og det illustrerer på en måte at staten
begynner å tilta seg en del ting som
aldri lå der eller var avgitt fra noen.
Det bare oppstår fordi staten eksisterer og fordi
den er mektig og fordi den har et
voldsmonopol.
Men jeg tenker et viktig spørsmål her, for
på et eller annet tidspunkt så går jo
staten fra å være det nyttige verktøyet, for
eksempel da i disputer å være det såkalte
final arbiter, den som kan være den endelige
den som løser en disputt, endelige en stat
som løser en disputt.
Nest siste før Gud.
Det er jo om det.
Men på et tidspunkt så kan man si
at staten kan gå fra å være rent
pragmatisk til at det oppstår et konsept om
en egenverdi.
Og da får vi jo ting som overvåkning,
vi får propaganda som har mål om å
bygge en nasjonal identitet.
Jeg tror med denne autokratiseringen er nettopp nevnt.
Ideen med kultur som beredskap, bygget nasjonal epos,
bygget sterkt folk.
Dette henger jo sammen med at man ser
på staten som en entitet som har en
verdi uavhengig av nyttefunksjon.
Og det er jo da det begynner å
bli skummelt.
Det er jo da det begynner å få
konsepter om dissentere.
Det er da man begynner å straffeforfølge og
prøve å kvitte seg med de annerledes tenkende.
Og så er det jo alltid litt sånn
man kan jo høres litt sånn tin foil
hat ut når du sier at den kulturelle
skolesekken er et kjempeproblem.
Fordi det er totalitært.
Men!
Men hva er det kulturdepartementet som jeg tror
faktisk jeg nevnte det sist jeg var innom
i forbindelse med samtalen med Vegard Martinsen.
Men departementet på en nettside som nå er
fjernet, den må jeg prøve å finne igjen
på Wayback-maskinen, veldig nyttig for folk å
vite om for så vidt.
Så sier de jo rett ut at de
ønsker at kulturlivet skal innta en, ikke en
atlantisk modell basert på frivillighet og konkurranse, men
det de kaller en russisk modell, hvor kulturlivet
er et verktøy.
Og de viser jo faktisk i forskning som
sier at stater med en sterk og enhetlig
kultur har mennesker som er mer villige til
å offre seg for landet sitt, mer villige
til å betale skatt.
De sier jo rett ut at den kulturelle
skolesekken og også ideen om å kanskje få
på plass en kulturell kanon, er et rent
propaganda verktøy for at mennesker skal offre seg
for staten.
Jeg tror vi skal påta oss å finne
den linken og legge i show notes her
i dag.
Og så skal jeg ledsage den med en
liten anekdote.
Jeg har en god kompis som har giftet
seg med en jente fra Estland.
Hyggelig.
Bryllup og alt er fint.
Men han har jo en viss samfunnsinteresse og
snakker med sin estiske svige familie om kommunist
-tida.
Og det er jo gøy, ikke sant?
Du snakker med folk som faktisk levde i
Sovjetunionen og ble født der og vokst opp
der og har mye av tankesettet sitt formet
av dette systemet.
Og svaret hele tiden er at, vet du
hva, det der er historie jeg har ikke
lyst til å snakke om det.
Men når du da kommer inn på så
kommer det noen små ting.
Og jeg har nevnt dette før på podden,
men nå har vi mange episoder, så jeg
nevner det igjen.
Et av elementene som var mest overraskende var,
ikke sant, for du får beskjed om statene.
Du skal jobbe her og her skal du
bo.
Så får du gratis leilighet, og så er
det bra.
Men det var ikke bare det du fikk.
Du fikk også i postkassa di, så kunne
du for eksempel få teaterbilletter på en onsdag,
med beskjed om at du skal på teater
på fredag og se dette stykket.
Og så var du nominelt frivillig, men det
er klart det blir laget merke til hvis
du ikke gikk på teatere som staten hadde
fortalt at du skulle gå på.
Da er du jo ikke egentlig en god
engasjert samfunnsborger, vet du.
Det er noe med det.
Og hvis det er en en del som
har sittet der og tenkt at, vet du
hva, grunnverdien i dette skuespillet her, dette er
veldig bra for deg, så er det selvsagt
veldig dårlig hvis du ikke møter opp.
Men du er jo, for å dra debatten
vår, så litt tilbake på det vi startet
på.
Nemlig litt sånn raljerende kobling mellom reelt totalitære
systemer og det vi har her på hjemmebane
i dag.
Vi snakket jo om gamle ting, ikke sant?
Gamle fascister, MS-STAP.
Men nettopp dette her med kulturell ensretting, det
er jo noe vi så der.
Ideen om at staten har et narrativ, en
estetikk, visse verdier.
Du kan jo med en gang se om
propaganda er produsert i Russland, om det er
produsert i Tyskland, om det kommer fra Nordkorea,
Kuba, fordi du har rett og slett en
statsestetikk som jobber for å bygge enhet.
Og det er jo det jeg tenker da
nettopp når jeg hører Høyre mene at vi
burde ha en kulturell kanon, det er med
på å bygge en statsestetikk.
Det skremmer meg egentlig ganske mye mer enn
jeg greier å sette ord på.
Jo, men det vi snakker om nå er
jo grunnen til underliggende, at liberalister er sånn
helt sjokkerende skeptiske til den kulturelle skolesekken.
Absolutt.
Og en del sånne tilsynelatende uskyldige greier, fordi
det har et sånn ekko av fæle ting.
Det underliggende er rett og slett at staten
vokser ut over forsvarlige rammer og begynner å
legge seg opp i ting jeg ikke syns
den skal ha noe med å gjøre, som
nettopp må definere nasjonal identitet.
Eller å oppdra dattera di.
Eller å oppdra ungen.
Og så videre.
Men så er det, vi må jo også
ta et lite sleivspark til de styrende.
Og en ting er jo dette her med
å definere hva som er rett.
Men noe som henger sammen med å definere
hva som er rett, er jo også å
definere hva som er galt.
Og da begynner vi på dette med å
fjerne de sentere.
Og vi har jo tross alt fått vår
egen propagandaminister, som har veldig lyst til å
kunne ta kontroll på det offentlige ordskiftet, i
form av lupene som vil dess informasjon til
livs.
Kina gjorde jo nylig, det innførte jo nylig,
nå i høsten, en lov som gjorde det
forbudt å komme med, for eksempel, kostholdsråd, hvis
du ikke er utdannet kostholdsekspert.
Du kan ikke komme med juridisk råd, hvis
du ikke er jurist.
Finansiell råd, mindre du er økonom.
Og da har vi jo plutselig fått et
system hvor man har stillet hele den offentlige
debatten.
For hvem er det som kan si at
du er blitt en økonom?
Det er staten, gjennom utdanningsinstitusjonene.
Og hvem kommer til å si at du
ikke får lov til å fortsette å praktisere
som økonom, hvis du er en kjetter?
Nok en gang staten, og hvem sier at
du ikke får uttale deg hvis du ikke
har credentials?
Staten.
Det er jo veldig nærliggende at hvis vi
skal begynne å bruke staten aktivt for å
slå ned på en hver form for desinformasjon,
en hver avviking av tankene, så vil vi
saktere sikkert bevege oss dit.
Ja, og det man har oppstått her, er
en retning, ikke sant?
Og dette er helt åpenbart feil retning.
Absolutt.
Og det Lubna snakker om, og det er
jo ikke sant, selv jeg skjønner at hun
nok har god intensjoner eller ser et eller
annet problem som hun mener er reelt i
form av desinformasjon, og det er mye sånn,
nå er jo all desinformasjon russisk for tiden.
Etter Signe så er det nok bare russiske
trollfabrikker som forteller alt annet enn partipolitikk.
Kontrært til narrativet er russisk desinformasjon lett å
gripe til.
For fem år siden så tror jeg omtrent,
og det tror jeg må ha vært det
mest vesentlige øyeblikket i sånn skal du si
bevisstgjøring mot at styresmaktene ikke vet hva de
driver med.
Når denne pandemien kom og man begynte å
på helt sviktende grunnlag innføre munnbind, og så
skulle man vaksinere, og så skulle man ditt,
og så skulle man dat.
Og det er liksom halvvitenskapelig men også litt
sånn panikkartet.
Og det ble en sånn sosialdynamikk hvor det
ble veldig viktig å fryse de som protesterte
til et nivå som jeg tror vekket mange
til absurditeten i sauerflokken.
Det er rett og slett ganske det var
en ganske sjokkerende tid.
Jeg skal jo ikke si at det ikke
var mye desinformasjon ute og gikk.
Det var ganske mange nådhuser der ute som
utelukkende snakket om Kina som oppavsland eller hevde
at virus ikke var reelle, og Gud vet
hva.
Men hvor utrolig raskt det tok å få
en hel befolkning med på at vi skulle
dømme alle som sa noe annet.
Denne oppleste vet at det sa noe etter
nord og ned.
Det var skremmende.
Ja, dette ble en lang samtale så var
dette et like godt sted som noe annet
å klippe, så da kommer det mer i
senere episoder fra denne samme samtalen.
Takk for at du hørte på sidelinjen podcast.
Snakk gjerne om oss.
Like, del og anbefale oss i podcast-appen
din, eller delta i kommentarfeltet på YouTube.
Har du ris eller ros, kritikk, forslag, spørsmål,
eller noe annet, så finner du all kontaktinfo
på sidlinja.transistor.fm