Velkommen til Sidelinje, podkasten for politisk hjemløse.
Og folk som tok sjansen på brennvin fra
Normandyr om julet.
Rundt bor i dag langprater Peter Hagen og
meg selv Vegard Nøttnes.
Nå begynner jeg virkelig å bli sliten i
stemmebåndet her.
Men jeg tror vi greier å få til
litt til.
Men vi var jo på vei inn i
politiske akser.
Det med høyre og venstre siden.
La oss snakke om hvordan det forstås i
dag.
La oss være inne på hva skjer i
USA nå med sterk handelspolitikk fra høyre siden,
appropriasjon av land fra høyre siden, sterk identitetspolitikk
fra høyre siden.
Dagens USA er en veldig aktiv stat som
engasjerer seg i veldig mange samfunnsområder.
For meg så passer jo det veldig dårlig
inn i bildet med tradisjonell høyre politikk.
Ja, og til nazihilsen Ilons forsvar, så var
jo det tidspunktet da de røk uklar, var
da Trump gikk tilbake på å kutte statens
pengebruk.
Da ble det noffelkranger.
Og det høres jo ikke veldig fascistisk ut,
må jeg si.
Egentlig ikke.
Og så kan man diskutere om det der
Doge var vellyka eller ikke vellyka.
Jeg vet ikke om du har sett de
der Epstein dokumentene som renner uten omdangen?
Følgts om.
Overlandisk med, ja.
Og så er de redacted, ikke sant, så
det er masse sånne svarte striper over.
Og så er det jo selvfølgelig, det tok
jo tolv og et halvt sekund for noen
på internett, fant ut at jeg kan jo
bare laste ned pdf-en, og så kan
jeg kopiere teksten under de svarte, og limme
inn, og så kan jeg se hvem som,
alt som står der.
Ikke sant, fordi de som hadde ansvaret for
å sleide de dokumentene, hadde jo trent samme
kunnskap i Word som en femteklassing.
Ja, eller i Adobe Reader, som de da
har brukt.
Og vet du hvem som er skyldig i
dette, Peter?
Nei, absolutt ikke.
Det er Elon Musk.
Jaha?
Fordi Doge kutta i...
Så, fordi en av tingene han fant ut
var at man drev å betalte for sånne
der Adobe-full-lisenser, Adobe-full-lisenser, hvor
masse statsansatte som aldri brukte noe annet enn,
skulle ikke gjøre noe annet enn å lese
pdf-er.
Nettopp.
Så det ble tvangsoppsagt.
Og så er det ikke tilgang til å
redacte med sånn fullt i gratisversjonen av Adobe
Reader.
Så igjen, så er det faktisk Elons skyld
at noe har gått galt.
Men, for slik at vi var inne på
med Musk og Doge, og dette med at
høyre- og venstresiden til syvende og sist
er det samme, det er jo ikke bare
det at høyre- og venstresiden nødvendigvis har
lyst til å bruke staten på de samme
områdene.
De har også lyst til å fjerne deler
av staten.
Og hvor sint den generelle publiken blir, det
er jo avhengig av hvem som gjør det.
Dette er oppviselig.
Nå har jeg ikke i bakhode hvor mye
som ble kuttet av under Musk og Doge.
Men, det er jo ikke det største i
vår levetid.
Fordi på 90-tallet, ledet av godeste Al
Gore, som mange sikkert tenker at er et
venstreside-ikon med klima og ubehagelig sannhet og
alt det der, under Clinton, han ledet jo
det såkalte NPR.
National Partnership for Reinventing Government.
Og det gikk ganske mye lenger enn Doge.
Slagordet deres, eller målet deres, var jo da
«Work better, cost less, and get results Americans
care about».
Og i løpet av de årene det vedvarte,
så kutta de i over 100 offentlige programmer,
sa opp over 250 000, altså en kvart
million føderale stillinger, og slo sammen over 800
byråer og kontorer og agencies.
Det de ikke klarte, det var å legge
ned Department of Education.
Du kan ikke lykkes med alt.
Men det morsomme her er da, for godt
og vel bare en generasjonssiden, så drev jo
demokraterne med det samme som Doge, men i
et større og mer aggressivt omfang.
Men det er bare tydelikor når den såkalte
høyresiden gjør disse tingene.
Og det er veldig fascinerende å se sånne
gamle klipp med George Bush junior, som nå
fremstår som en statsmann, for han var jo
en sånn dum koboy.
Og det var ikke en måte på hvor
mye han skulle atlegjøres.
Og så hører du han snakke om tendenser,
og jeg skal ikke si at han gjorde
alt optimalt rundt å love Ukraina en atomgjennomskap,
utløste et par uheldige ting i ettertid, men
analysen hans var ikke så gæren.
Det er litt sånn morsomt når man sitter
her med litt tid mellom seg og det
som skjedde.
Man begynner å se det store bildet.
Fankeren han var kanskje inne på noe underfornøyftig.
Ja, du ser sånne gamle klipp, for man
høres ut som han har tenkt på et
par ting, og faktisk har litt kunnskap og
sånne ting.
Og alle vet jo i dag at Reagan
hadde litt mer å fare med enn å
være en dum koboy, fordi alle republikanere er
dumme koboyer, bortsett fra Trump, som bare er
renskåren ondskap.
Som bare er dum.
Og det kan jo være verdt å minne
om innimellom, jeg tror ikke noen som har
vært rundt dette bordet egentlig ville funnet på
å stemme Trump.
Nei, egentlig ikke.
Men så er jo dette her med, vi
er jo libertarians, og jeg personlig var en
stor fan av Joe Jorgensen i sin tid.
Åja, det var ikke jeg.
Nei?
Nei, hun var en sell-out, altså.
Nei, nei, nei.
Hvis vi legger ideologien til side, så var
vel hun framtiden det som kunne vært den
mest fungerende og mest realistiske, liberalistiske politikken i
USA i sin tid.
De gjorde det dessverre ganske dårlig, altså, halvparten
av stemmene fra Gary Johnson-valget før.
Men, nei, Trump sitter langt inne.
Ja, ja, altså, Joe-Joe over noen president,
amerikansk eller annet, siden Jefferson, jeg sier.
I dag, egentlig?
Hæ?
Ja, hvilken som helst dag.
Kanskje med litt konkurranse fra Millet i dag,
det må sies.
Men jeg hadde jo foretrukket faktisk Gary Johnson
over Joe-Joe.
Ja, nå begynner det å bli ganske lenge
siden jeg har snakket om politikken til de
forskjellige kandidatene.
Og årsaken til det.
Hvis man er på, kanskje, det er jo
ikke mye å forvente at man skal huske
libertarianske valgdueller.
Kanskje ikke i våre kretser, da.
Men uansett, Gary Johnson og Bill Weld, to
tidligere republikanske guvernører som stiller som president og
vicepresidentkandidat på The Libertarian Ticket.
Og jeg mener, de er ikke ideologisk rene
libertarianere på noen vis.
I hvert fall ikke Bill Weld.
Gary Johnson kan nok mistenke.
Men mer sånn pragmatisk, la oss få effektivt
kostnadskutt, lavere skatter, sånn bread and butter, høyre
side politikk.
Det jeg oppfattet som forskjellen, var at han
var ikke en perfekt kandidat, men han var
et nyttig kompromiss.
JoJo oppfattet jeg som ikke en spesielt sterk
kandidat og ikke et spesielt nyttig kompromiss.
Fordi det hun kompromisset på, var ofte prinsipper
med en eller annen slageside til de våk
venstre greiene.
Det er ting med Jorgensen, da.
Nå har vi faktisk sittet og skrevet noen
valgprogrammer sammen, Vegard.
Vi har jo begge to vært i den
litt pragmatiske leieren, som mener at det er
bedre å ha en politikk som er gjennomførbar.
For det er jo ikke noe vits å
skrive en politikk hvis man kommer i en
posisjon i en mindre tallstilling, som du aldri
ville fått gjennomslag for, ikke engang hatt en
saklig debatt om.
Så jeg mener at all god politikk, og
politikk da i kontrast til teori, ideologi, lange
avhandlinger på obskure nettaviser, noe man bare skriver
til sitt eget publikum, bør ha en kjernerealisme.
Og da er vi tilbake på at det
er så lenge siden jeg snakket om Jorgensen,
at det er vanskelig for å kysse noe
konkret.
Men da jeg leste gjennom hele hennes personlige
valgplattform, ikke Libertarian Party, men hennes plattform, så
slo det meg at hun ikke frontet en
eneste ting som ikke ville vært mulig å
fått gjennomslag for i løpet av en fireårsperiode.
Og for meg så var det en first.
Det hadde jeg ikke sett før fra en
presidentkandidat til Libertarian Party.
Det tror jeg du hadde fra Jorgensen også.
Ikke helt, han var en pragmatiker, men jevnt
over litt mer ideologisk reivendt, også helt på
siden her, og uten relevanse i politikken så
synes han også fremstå som en tosk.
Ja, den Aleppo-situasjonen var ikke optimal, det
skal han ha for.
Men det jeg husker fra Jojo, det var
jo i Black Lives Matter-tida, hun liksom
erklærte på vegne av Libertarian Party, og du
kan tolke det i beste mening eller verste
mening, men det var en sånn bydende, det
er ikke nok å ikke være rasist, du
må være aktiv antirasist.
Ja, den greit, den skal jeg gå med
på, den byr meg faktisk litt imot.
Og det er noe med at når du
går inn på de greiene der, så har
du gjort et knefall for krefter som du
kan drite i å samarbeide med.
Uavhengig av det, uavhengig av hvem, for det
burde på en måte være litt løsrevet, hvem
andre som mener det samme som deg er
ikke så viktig.
Men poenget her er jo, dette har vi
snakket om i dag også, en ting er
jo at det er en bra ting å
prøve å bryte ned noe negativt, men det
å være passiv, det at du ikke gjør
noe galt selv, gjør deg ikke skyldig i
det andre mennesker gjør.
Og det er en kjempe stor forskjell på
å si at «live and let live», kontra
«ta en aktiv holdning», fordi da er vi
med på å legitimere og rettferdiggjøre merestat, og
da har vi politisert tingen, og det er
en ting jeg misliker.
Merestat, og det er noe totalitært i det,
i bunnen, fordi du er ute etter å
være sånn tankepoliti, for hva folk mener i
sine hjerter.
Noe av det vanskeligste du kan be noen
om her i verden, er faktisk å la
deg være i fred.
Og den går jo da begge veier her.
Fordi jeg er sikker på at veldig mange
av de som historisk sett har blitt utsatt
for rasisme og overgrep, de vil jo bare
være i fred.
Og det samme gjelder jo da de av
oss som ikke er knyttet til noe av
dette her, og bare har lyst til å
leve livene våre uten å bry oss om
politikken rundt det hele, vi får jo heller
ikke lov til å være i fred.
Men jeg tenker jo at som liberalist, mye
av grunntanken min, er jo egentlig at jeg
bare har lyst til å være i fred.
Jeg har ikke lyst til å plage noen,
jeg har lyst til å omgås de jeg
har lyst til å omgås, og jeg har
litt kardemommelov i hverdagen.
– Verken plage eller plages.
– Helt perfekt.
– Og det er jo en veldig provocerende
holdning å ha.
Jeg har jo opplevd det mange ganger, jeg
har fått regelrett kjeft for å mene sånne
ting.
– Så interessant tankespørsmål det er da.
Om din handling inaktivitet er moralsk feil eller
ikke?
La oss ta en hvor du er aktiv
overgreper i en situasjon.
La oss si at du ikke eksisterte, så
ville heller ikke den negative situasjonen eksistert.
Hvis du bare er inaktiv, og du ikke
eksisterte, så er resultatet det samme.
Det å ikke engasjere seg, du kan ikke
ilegge det å bare være nøytral, det å
være i fred, en moralsk verdi, hverken negativ
eller positiv.
– Så du har selvfølgelig vært inne om
den diskusjonen om et eller annet menneske du
ikke liker er i en eller annen livstrudens
situasjon som det er veldig lett for deg
å fikse.
De er fulle og har snublet og landet
med trynet ned i en sølepytt.
– Stemmer.
– Du kan liksom rulle dem ut av
det, men du kan også velge å forholde
deg passiv.
Og så er spørsmålet da, ja, nei, det
er så og så som ligger der, de
liker du ikke, så du går forbi.
Kan du straffefølles for det?
– Jeg vil jo si at det er
forskjell på hva som er foretrukket atferd, og
hva som burde vært mulig å straffe noen
for i det tilfellet her.
Men jeg mener jo at man ikke burde
kunne straffefølles fordi skyld krever en aktiv handling.
Nå må jeg si at i det tankeeksperimentet
det er en stor forskjell på, hvis du
ikke eksisterte, ikke sant?
I det scenarioet der, ingen forskjell.
Hvis du dro til noen, forskjell på at
du ikke eksisterte og ikke er negativ hadde
ikke skjedd uten deg.
Og kan du faktisk da straffes for at
noe skjer når resultatet ville vært det samme
som om du aldri ble født?
Det er en litt rar tanke.
Det er jo her vi er evig langt
utenfor alle overtonnvinduer.
Fordi langt de fleste vil mene at du
må kunne straffefølles for å etterlate noen til
å dø.
Moralsk sett så tror jeg kanskje vi også
mener det, at det er skjert der liksom.
Men juridisk sett så er det en distinsjon
der.
Men ja, det ble jo et sært sidespor.
Ja, vi begynte å komme ganske langt unna
denne høyre-venstre-aksen som vi begynte på
da.
Men det sære sidesporet illustrerer jo noe om
når du setter individ og individets rettigheter først
kontra kollektivets behov og ønsker, så får det
noen utslag som både...
Ikke sant?
Både høres fornuftig ut og av og til
høres litt rare ut, men det er jo
en konsekvent og prinsipielle holdning til at individet
eier seg selv og egentlig ikke bærer noen
ansvar over for noe annet enn egne handlinger
og eget liv.
Så jeg må skytte inn der, Rona.
Hvis vi skal ta den ideen med at
du har inaktivitet, medfører ansvar, så har du
konseptet for økonomien som er alternativ kostnad.
For hver ting du foretar deg, så er
det en alternativ kostnad i at noe annet
ikke blir realisert.
Og en del utilitaristiske filosofer har jo sett
på at nettopp dette her må hjelpe en
mann fra Drukne kontra å oversette den tiden
det vil ta deg til timelønnen din og
bruke de samme pengene på å hjelpe noen
i den tredje verden.
Og til det meste sannsynlig kan det hjelpe
langt flere ved å sende penger til å
bekjempe smittsomme sykdommer eller sult i den tredje
verden.
Og hvis man tenker rent rasjonelt på det,
så er det jo bedre å hjelpe ti
mennesker i et sultram et eller annet enn
noen som holder på i Drukne.
Men da er det det interessante her da.
Hvis du det ene konkrete direkte eksempelet, bare
fordi du tilfeldigvis er i nærheten av det,
skal få et straffansvar basert på inaktivitet, burde
du ikke da altså ha et konstant straffansvar
på grunn av inaktivitet overfor alle mennesker i
hele verden til enhver tid?
Og det er jo en søkt tanke.
Det er jo det, og det illustrerer jo
hvorfor kanskje du og jeg lander på at
inaktivitet ikke er straffbart.
Ikke sant?
Du må skyld henge sammen med en aktiv
handling.
Og så er jo heldigvis i praktisk politikk
og hva vi driver med i Norge, så
er jo disse avveiningene betydelig enklere.
Fordi man trenger ikke å være i de
diskusjonene hele tiden.
Vi har jo politikk som lærer drukne menn
å fiske liksom.
Altså det er sånn helt hjertelig.
Sånn havvinn og Nord-Norgebanen og doublesport i
Moss.
Det er det ene, det andre og det
tredje.
Hverken hjelper noen eller oppfyller de formålene man
har satt seg for å oppfylle, enten det
er klima- eller næringsutvikling eller hva det
er for noe.
Det er liksom bare tull.
Så sånn sett er det jo enkelt å
være oss.
Ja, men også hvis du er på venstre
siden, bare for å ha en litt usakelig
sammenligning med den innledende nasjonalsosialismen her.
Fordi venstre siden har jo veldig lyst til
å skattelegge det rike.
Å, den der ene prosenten vi snakker om,
den er skikkelig skummel, ikke sant?
Hvor de som tjener over 50 millioner i
år i Norge, de må skattelegge sært.
Men i et globalt perspektiv, så er jo
bortimot enhver person som bor i Norge en
del av the global one percent.
Men det er ubelegelig.
Og da er det jo utrolig greit at
det der kollektive ansvaret, det stopper egentlig ved
landegrensa.
Også kan vi drive litt avlatshandel.
Hender det deg?
Ja, så kan vi drive litt avlatshandel ved
å stemme på de folkene som har lyst
til å sende bittelittegrannet ned til sultra mannråder
på våre vegne?
Det prinsipielle med denne døende personen i Sørleputten
som du går forbi, og det der med
ansvar utenfor egne landegrenser, at det er litt
sånn arbitrært, hvor man sier at her har
man et moralsk ansvar, og her har man
ikke, eller i hvert fall ikke noe formelt
ansvar, er jo en sånn, hva kan vi
kalle det, en blindzone.
Blindzone?
Ja, altså ...
Hva tenker du på da?
Nei, i den forstanden at jeg tror langt
de fleste vil være uenige med oss i
Sørleputte-eksempelet, i utgangspunktet.
Og langt de fleste ser poenget når vi
snakker om sultene barn i Afrika, men du
har ikke noen formell forpliktelse overfor dem.
Nei, ikke sant.
Du kan ikke straffes for å ikke hjelpe
sultene barn i Afrika, men du kan straffes
for å ikke hjelpe en rik hvit mann
som du ikke liker i Sørleputten etter julebordet.
Nettopp, men i begge tilfeller så er det
jo en inaktivitet som fører til noe negativt,
og eneste forskjellen er rett og slett avstand.
Spørsmål om grenser på et eller annet tidspunkt,
så vil de fleste mene at det er
for langt unna, for obskurt, for mange kausaler
mellom din handling og utfallet til at det
lenger har noe å si.
Ja, en just basert på avstand.
Ja, just basert på forskelligheter.
Og det er veldig lite universalistisk, men det
er jo noen ideologier og tanker og tankesett
som er universalistiske, og så er det andre
som er mer lokale.
Og typisk så vil man finne universalisme på
venstre siden, altså man er opptatt av nasjonalrettferdighet,
men også internasjonal rettferdighet.
Man er opptatt av rettigheter, og jeg mener
den sånn institusjonsbaserte internasjonale orden etter 2.
verdenskrig.
Det er et kroneksempel på forsøksvis universalisme.
Det var et interessant perspektiv, fordi fokuset på
rettigheter, hvordan du tenker rettigheter utenfor egne landegrenser.
Det ene er jo, venstre siden, internasjonal solidaritet,
og den solidariteten er jo gjerne med grupper.
Grupper eksisterer på tvers av landegrenser, uavhengig av
land, mens en typisk høyresidetilnærming, kanskje ikke disse
dager med Trump og sånn, som tror på
intervensjoner, men veldig mye av den politiske høyresiden
har jo gjerne dratt ting litt i retning
av vestfalisk suverenitet.
Sympatien med internasjonalsympati der ligger jo egentlig med
andre stater, ikke sant?
Det var inne på innledningsvis, men hvor er
fascistene?
Jo, det er staten eller det er folket
sin kamp.
Og hvor burde sympatien på høyresiden ligge da?
Jo, egentlig fra en stat til en annen.
Vi sympatiserer med din rett til å gjøre
hva pokker du vil med din egen befolkning,
så lenge du aksepterer internasjonalspillregler.
Begge sider har jo en form for internasjonalsympati
her inne, men på veldig ulike måter da.
Nå tenker jeg bare høyt, for det er
en morsom tilnærming, ikke sant?
Ja, vi hadde en episode hvor vi snakket
om retten til å løserive seg.
Ja, ja, ja.
Og jeg har egentlig alltid ment at hvis
du, enten du er et enkelt menneske eller
en liten gruppe, eller en mellomstor gruppe, eller
en kjempestor gruppe, og om det heter kurdere
eller transnistere.
Eller sør-Sudan, eller meg selv som friborger.
Ja, eller Darfur, eller den der morsomme, bitte
lille regionen inne i Darfur igjen, som bor
rundt en vulkan, som ingen har klart å
erobre på 700 år.
Vet du hva?
En verden av bystater høres flott ut.
Ikke en dårlig idé overhovedet.
Det er jo veldig mot konseptet da, med
vestfalisk suverenitet, som egentlig er hvordan vi regulerer
forholdet mellom land i dag.
Det er vel her jeg og høyresiden ryker
uklar.
Jeg har også litt problemer med den der.
Men det tegner jo opp en annen aksje
i politikken, for vi var på den der
storstat-litenstat-biten, som en motsetning til aksept
for hierarkier eller motstand mot hierarkier.
Så er det selvfølgelig en individualisme-kollektivisme-akse.
Den implikasjonen for vår del er jo at
individet har en suverenitet.
At det er den som er den viktige,
ikke nasjonens, eller statens, eller gruppens, eller noen
annens suverenitet.
Det er jo en ganske klar akse i
en mange-akset politisk kompass, eller kall det
hva du vil.
Eller er det det?
Er det egentlig kanskje bare så enkelt som
at den politiske aksen burde gå fra større?
Gå fra individ til gruppe?
Nå snakker du om internasjonal solidaritet da.
Bare for å nok en gang dra frem
denne høyre, hvordan forskjellig gruppedynamikken er på høyre
og venstre siden.
Internasjonal solidaritet på venstre siden, det er jo
diverse grupper.
Det er minoriteter i delene, minoriteter i delene,
undertrykt gruppe i delene.
Høyre siden er gjerne stater.
Går gjerne på stater.
Forskjellen på om du står på utsiden og
agerer på vegne av en gruppe, eller som
er overført.
Hvis du tror på at du er en
sterk stat, så støtter du en annen sterk
stat.
Du agerer egentlig på vegne av din inngruppe.
Men uavhengig av hvilken tilnærming du tar, så
står jo vi liberalister, vi individualister, vi står
igjen på plattformen, og lurer på hva faen
er det dere snakker om.
Altså har du ikke noe å si om
du er borger av den staten, eller om
du tilhører den gruppen innenfor det området der.
Du er et individ.
Kom gjerne til Norge, ikke sant?
Dra gjerne til et annet land.
Prøv å starte en bedrift.
Identifisere deg med hvem du vil.
Identifisere deg som hva du vil.
Og ta gjerne ansvar for eget liv mens
du gjør det.
Kjempeflott, ikke sant?
Da kan man jo begynne å tenke på
at kanskje høyre og venstre aksen burde handle
om individ kontra gruppe, uavhengig om den gruppen
er en minoritet eller en statsmakt.
Hva er det som er viktigst for deg
i ditt politiske syn?
Er det individet og samhandlingen med individet?
Eller er det en stadig kollektivisering rundt en
gruppe?
Og nå er det jo vår utfordring å
samle denne litt sånn mangeslungene samtalen og prøve
å late som at det var en rød
tråd hele tiden, og at vi skal lande
på noe.
Det var jo en rød tråd hele tiden.
Og en av de røde trådene, for vi
begynte med forskjellene mellom og likhetene mellom, skal
vi si kommunisme og fascisme.
Det koker jo ned til hvordan du ser
disse aksene egentlig.
Fordi hvis du ser det langs en kollektiv
-individ-akse, så er de påfallende like.
Ser du det langs en hierarki-anti-hierarki
-akse, så er de påfallende ulike.
Det må du uttype litt, for det tror
jeg kanskje er uenig.
Ja, og jeg er også uenig det, for
det verder.
Men hvis man står på venstre siden, så
vil man si at ja, nei, kommunismen feilet.
Men intensjonen var å skape likhet.
Intensjonen var å skape lykkelige statsbønder som jobbet
på kollektivbruket og som hadde gratis leilighet og
mat på bordet og lønnen i posa.
Mens fascismen og nazismen spesielt var veldig tydelig
hierarkisk.
Vi er inngruppen, vi er best.
Dere er utgruppen, dere kan til nød for
å bo et annet sted enn der vi
bor.
Og kommunismen har ikke den ideologiske overbygningen at
det er en sånn iboende forskjell.
De har klassekampen.
Men man må jo si at målet må
jo være å på et vis rekruttere alle
til arbeiderklassen.
Ja, så er det jo en annen ting,
som er innenfor sosialistisk tankegods.
Du har jo en retning som er tydelig
hierarkisk og det er jo syndikalismen.
Hvor man skal organisere ting på grassroots-nivå
i små lokale syndikater som i sin tur
svarer til regionale syndikater og så bygger det
seg et hierarki.
Så enhver form for syndikalisme er hierarkisk.
Og den mest kjente kommunistiske staten heter jo
Sovjet.
Og en Sovjet var jo en form for
et syndikat, for det var en stat bygget
opp av syndikater.
Og en annen ting er jo at greit
nok Marx mente jo at kommunisme var, eller
staten var et steg på veien til proletariatets
diktatur, den utopiske staten.
Men i realiteten så var det jo en
erkekonservativ stat, hvis du ser på hvordan staten
var bygget opp.
Og den var strengt hierarkisk.
Ja, bare for å være precis, proletariatets diktatur
var et verktøy på veien til statsløse samfunn.
Stemmer.
Du har jo strengt hierarkiske stater på begge
sider.
Og du har strengt hatt hierarkiske ideologier på
begge sider.
Ja, ja.
Og så kan man, hvis man leser Marx
med den største velvilje, så kan man si
at intensjonen var å komme forbi hierarkiet og
til at alle danser rundt i like lendekleder
og med blomster i håret.
Du mener vel at alle sitter med samme
utstrakte hånd og håper å få bitte litt
mat i en verden preget av påtvunnet middelmodighet?
Ja.
Jeg vil faktisk si at en ting som
er rart å berke seg i skal begynne
å snakke om Marx og ideologiske forskjeller.
Høyresiden, for eksempel amerikansk høyreside, får jo mye
kritikk for å ignorere de fattige.
Mens Marx snakket jo om lumpenproletariatet, fileproletariatet, fattige,
misbrukere, prostituerte, alle som var på utsiden, som
ble sett på som for uverdig og for
langt nede på samfunnets faktiske hierarki til å
få lov til å være en del av
klassekampen.
Bare for å trykke inn hierarki og det
at opprinnelig kommunisme faktisk hadde en pariakaste.
Så du mener faktisk at Marx ikke var
helt ren og pur og edel og full
av gode intensjoner?
Nei, jeg mener jo det her at der
foreningen Liberalisme for eksempel bidrott til å sende
noen foredragsholdere til en sekskjøpskonferanse på Island med
fokus på å forbedre vilkårene for kvinner.
Skal vi kalle den konferansen for en seksarbeiderkonferanse
og ikke en sekskjøpskonferanse?
Seksarbeiderkonferanse er veldig riktig.
Men poenget mitt er jo da ...
Det er jo noen som vil beskylle deg
for en Freudian slip her.
Ikke sant?
Men poenget er jo da at innenfor kommunismen
som skulle være så ren og pur og
ta vare på alle, så fantes det en
pariakaste, lumpenproletariatet, som rett og slett ikke fikk
lov å være med på klassekampen og den
nye virkeligheten som skulle bygges.
Jeg synes det er ganske hierarkisk.
Og der er vi litt inne på dette
med aktiv kontra passiv.
Kanskje det finnes noen kvasi-kapitalister som i
USA som ignorerer de fattige.
Marx ville aktivt holde dem utenfor.
Og det illustrerer vel ...
Jeg tror jo for oss så er den
sentrale aksen er forholdet mellom individ og kollektiv.
Så vår intuitive høyre-venstre-akse ligger der.
Hvis du er individualist og du snakker for
individets rettigheter, så mappes du litt automatisk til
en form for høyreside i midthodet.
Jeg støtter jo veldig den aksen som et
mentalt verktøy i hvert fall for å forstå
forskjellen på høyre og venstre.
Det er jo bare det det er.
Beklageligvis er jeg også enig med hvilket inntrykk
det kan gi.
Jeg tror veldig mange individualister faktisk blir plassert
frivillig eller ufrivillig på høyresiden.
Ja, og det er jo ikke noe gudegitt
eller statsvitenskapelig eller noe som helst over det.
Det er jo bare konvensjoner om hvor du
plasserer ting.
Men du har selvfølgelig sett den political compass
som forsøker å gjøre om høyre-venstre-aksen
til en toakset så det er en høyre
-venstre på økonomisk politikk, altså mer marked på
høyresiden og mer stat på venstresiden.
Og så er det viljen til å bruke
makt, altså autoritær-antiautoritær på opp-ned-aksen
og så får du et koordinatsystem som plasserer
både Hitler og Stalin høyt mens det ville
plassere deg og meg laft.
Ganske laft og til høyre.
Ja, ikke sant?
Og hvis det er marked som styrer høyre
-venstre-aksen så vil vi være helt til
høyre og helt nederst.
Og hvis som den der political compass som
faktisk eksisterer, så ser jeg jo hver gang
jeg tar den testen, så er jeg jo
ganske i sentrum på økonomiske spørsmål.
Ja, riktig.
Og det er jo fordi at jeg tolker
deres tolkning av høyresiden og vere korporatisme mer
enn markedsøkonomi.
Men det kan man jo diskutere og det
er jo et innretningsspørsmål og så videre.
Men en tanke jeg har lekt med, og
det kunne jo være en greie for podden
på et tidspunkt.
Ja, nå er den i skjerri.
Nå er jeg spent.
Hvert valg så får vi jo noen sånne
valgomater som med mer eller mindre vellykket gjør
det.
Men NRK og VG, mener jeg, er de
som har utmerket seg med å ha gjort
det ganske bra.
Min erfaring med å faktisk svare ut en
del sånne valgomater med tanke på at jeg
har stått på lister, er VG.
Det VG gjorde, som er grunnen til at
jeg mener det var den beste, var jo
at de aggregerte svarene fra alle listekandidatene som
fyllte ut og bransjerte folk, altså de som
tok valgomaten svar, basert på faktiske svar i
stedet for ei-tolkning av et partiprogram eller
et tidpunktsplan.
Så du kunne risikere, hvis du var velger
i Oslo, så kunne du fylle ut valgomaten
til VG et år, og så kunne du
få opp en liste med enkeltkandidater på ulike
lister.
Denne fyrenskjær MDG er mest enig med deg,
men denne fyrenskjær FRP er nest mest enig
med deg.
Og så fikk du, ikke sant?
Og det var et fint konsept, fordi det
anerkjente at det er faktisk enkeltmennesker du velger
inn til posisjoner.
Og det var i forbindelse med, det var
vel egentlig et kommunevalg, tror jeg.
Ja, det var kommunevalget.
Hvem år var det?
Ja, et par valg siden.
Jeg tror det var forrige.
Ja.
Og så var jeg oppriktig imponert over NRK,
fordi de laget valgomat et år, der de
hadde satt seg for at de skulle kontakte
alle partier.
Også oss i Liberalistene.
Og det var jeg som svarte ut for
oss.
Og da fikk vi et sånt, ja, sett
med spørsmål, ikke sant?
Og så svarer noen fra partiet ut offisielt
for partiet.
Det var greit.
Det var litt frem og tilbake.
Og da var det en fysisk journalist som
satt på andre siden, og liksom, ja ok,
det er deg jeg skal ha kontakt med.
Men her er spørsmålet.
Og så sender jeg inn svarene på vegne
av Liberalistene.
Så får jeg en melding tilbake at journalisten
er uenig i svarene våre.
Journalisten er uenig?
Ja.
Og han var ikke uenig på egne vegne,
han var uenig på våre vegne.
Så han vil ha en begrunnelse for hvorfor
vi svarte sånn på det spørsmålet.
Fordi sånn som han tolker vårt partiprogram, så
burde svaret vært dette.
Og så svarer jeg på, du vet hva,
det handler om dette og ikke dette.
Så det er, ikke sant?
Ja ok, det er i mening.
Greit.
Ok, greit.
Det er en positiv ting.
Det er virkelig å ta det på alvor.
For det første har jo fyren satt seg
inn i hva partiet stod for.
Han er oppsøkende og tar seg bry med
å få forklaring i det.
Og åpenbart intellektuelt ærlig, fordi når han får
en forklaring, så aksepterer han det.
Det krever håndøde.
Jeg mener dette bare positivt, for det var
virkelig å ta på alvor.
At, og jeg mener, du spør en eller
annen enkeltperson i et parti, eller en utskremt
da, så er det klart at du kan
få litt rare svar og personlige meninger og
sånt.
Og det var ikke det jeg skulle ikke
slippe gjennom.
Når vi skulle ha riktig svar fra partiet,
hva er det partiet står for?
Og det var liksom, du vet hva, dette
var bra.
Uansett, ideen min, for noe som disse AI
-verktøyene er så gode, så burde det jo
være ganske næringen å kunne få det til.
Men vi snakker om den political compass.
To akser.
Det er åpenbart for lite, men vi har
allerede vært inne på at hvis du skiller
mellom marked og stat på den ene siden,
og autoritær, antiautoritær på den andre, så får
du for eksempel mist et individ kollektiv, selv
om individ kanskje er implisert med marked, og
kollektiv implisert med stat, men det er ikke
helt eksakt.
Du mister by og land, og du mister
Gud og ikke-Gud, og du mister mange
elementer i ...
Ganske mange mulige motsetninger, da.
Nettopp.
Og det finnes et konkurrerende nettsted til the
political compass som heter 8-axis.
Den tror jeg faktisk ikke jeg har vært
inne om.
Nei.
Men jeg bare ser på ansiktet ditt nå
at dette her appellerer til deg som en
kjent forkjemper av Myers-Briggs, som vi hadde
mange diskusjoner om, som vi ikke skal gå
inn på nå.
Nei, det skal vi prøve å unngå akkurat
nå.
Men 8-axis er jo da bare at
han prøver å ta inn flere dimensjoner, og
så låner jo et sånt system seg til
å si, og her kommer jo den der
grasrot neden ifra og opp tankegangen som vi
har.
Hva hvis vi satt opp et nettsted som
lot folk definere ulike sånne hot button issues,
ulike slag, og også definere akser?
Ja, riktig.
Så du kan si her er et godt
spørsmål, her er en akse som dette spørsmålet
gjelder for.
Og så kan du som bruker av en
sånn test, for tanken min er at det
må gå an å lage en bedre Valgo
-mat.
Og da kan du gå inn som bruker,
og så kan du si at dette er
en dustet akse, eller dette er et dårlig
spørsmål.
Så du kan gi en eller annen form
for tilbakemelding, eller ELO rating, eller et eller
annet, som kvalitetssikrer koblingen mellom akse og spørsmål,
og kvaliteten på begge deler i separat sett.
Men ideen med det er at hvis alle
har frihet til å gjøre akkurat som de
vil med dette, enten svare på spørsmål som
alle andre har lagt inn, og knytte til
akser, og svare på om du syns det
hører til den aksen, eller ikke, eller om
du gir et godt uttrykk for det, så
vil jo mer og mindre populære, eller eventuelt
relevante akser, vil jo boble opp og vinne
større popularitet, mens urelevante akser vil forsvinne ut.
Og da vil jo ennå …
Du ser jo på en måte nå en
kartlegging av verdier, eller kanskje ikke verdier, det
ble feil ord, men fokusområder.
Ja, men ja.
Og ideen måtte jo være da at du
som bruker av valgomaten kunne gå inn og
si at disse tingene er viktige for meg.
Og så vil et parti kunne gå inn
og si at dette er hva vi mener
om disse tingene, som plasserer oss sånn og
sånn på disse, jeg vet ikke, 35 ulike
aksene.
Og who cares hvor mange det er, ikke
sant?
Poenget er å ikke lage en kunstig begrensning.
Så problemet med Political Compass med to akser,
eller Eight Axes med åtte, er at det
er forhåndsdefinert, og det er plassert inne i
en eller annen papirpose som ikke alltid passer,
ikke sant?
Men hvis du kan definere ganske fritt og
si at her er det …
Og så blir det en sånn forhandlingsprosess frem
mot hva som er riktige akser, og hva
som passer inn og ikke passer inn og
sånt, så vil du jo kunne få et
ganske mangeslunget bilde av hvor du står i
et landskap, hvor partiene står i et landskap,
og du trenger ikke engang å spørre partiene.
Du kan jo spørre hver enkelt som er
inne og svare på spørsmål.
Hva stemte du sist valg?
Og så vil du si at SV-ere
har et kløster rundt visse akser og visse
spørsmål, og FRP-ere har et kløster med
outliers og alt mulig rart rundt et og
annet.
Og så kan du ta din egen test
og få ditt punkt i ulike kløster og
se hvor mye overlapp er det med ditt,
hvor mye overlapp er det med DAT.
Ja, jeg kan se på om det faktisk
kan fungere.
Ja, da har du et mye mer sånn
fleksibelt og åpent system for å …
Tankene går faktisk litt tilbake til, ikke fokusområdet,
men verdier likevel, for dette her kan jo
ligne litt på hvordan en del psykologiske studier
er utarbeidet for å kartlegge verdier.
Hva er det man velger å vektlegge når
man tar valg her i livet?
Og ingen studie jeg har lest av den
typen der begrenser seg til for eksempel fire
verdier, ikke sant, to akser.
Men det er faktisk noe som er verdt
å sondere litt i grannet og se litt
nærmere på.
Den eneste fallgruven jeg kan se, Vegard, er
at hvis vi gir et 100 prosent frislipp
på å definere de ulike aksene, så blir
det jo litt sånn som i metallmusikkens verden,
at det er jo like mange sjanger som
det er band.
Ja, ja, ja.
Det er helt sant.
Og så vil jo, ikke sant, sånn som
jeg ser for meg et grensesnitt på dette,
er at det er vanskelig å uttrykke noe
særlig mer enn to dimensjoner.
Kanskje du får til tre i et bilde,
men på en to-dimensional flate så er
det vanskelig å uttrykke, ikke sant.
Så det du gjør er jo at du
får et grensesnitt som sier, jeg er opptatt
av det og det og det.
Plunk, og så får du opp disse heat
-mappene over hvor du er og hvor velgere
i ulike partier er, og hvor du kanskje
hører hjemme, ikke sant.
Men hvis man skal lage noe sånt, så
er jo ingenting, ingenting er jo populært før
det er laget.
Så du må jo lage et utgangspunkt.
Så det betyr at du må bestemme deg
for noe, og det vil jo være naturlig
å lene seg på political compass og 8
-axis og sånn, men det man også kunne
gjort var å ta med den der moral
foundations theory som John Haidt har utarbeidet, og
det vil jo være en sånn, der er
jo konseptet, han begynte med fem sånne moralske
søgler.
Nå skal jeg ikke banne på at jeg
husker akkurat hva de er, men sånn respekt
for autoriteter, heldighet, frihet, rettferdighet, og renhet,
tror jeg.
Og det er jo en sånn morsomt funn,
det er sånn, fordi renhet, Det høres ut
som en veldig, veldig merkelig teori.
Ja, men den er ikke så rar, fordi
han kobler det til, og det er en
sånn tydelig høyre-venstre-side-forskjell, at renhet,
altså giftstoffer i maten, eller at noe er
skittent, Ja, du øyner på noe fysisk, ja.
Ikke ideologisk renhet, tankemessig renhet.
Ta med deg det i bakhodet, og se
på Hitlers retorikk.
Kakelakker, skadedyr, urent blod.
Det er topp.
Ja, men det er helt potagelig, ikke sant?
Og det er ikke det du ser på,
det var ikke det Stalin snakka om.
Og da har du plutselig en sånn, en
interessant akse som ligger under, som sier noe,
og som sorterer på et vis, ikke den
hele og fulle sannhet, eller noe som helst,
men det er bare potagelig hvordan det er
viktigere for litt sånn typisk høyre-side-ideologier,
enn det er for venstre-side-ideologier.
Nei, for så vidt, det er jo ikke
den hele og fulle sannhet, og det er
jo umulig å få til.
For det vi snakker om nå er jo
å lage et verktøy, en modell, og hele
poenget med å lage modeller er jo at
man forenkler en framstilling av virkeligheten.
Det store spørsmålet her er jo, hvor mange
akser skal vi ha?
Er det to?
Er det fire?
Skal noe gå på praktiske spørsmål?
Skal noe ha underleggende verdimessige spørsmål?
Men det er jo en balansegang, ikke sant?
Hva er den mest formålstjenelige modellen vi kan
bygge rundt dette?
Det vesentlige her, tror jeg, er å ikke
begrense antall akser, men å si at dette
er et marked av akser.
Det er åpent, lag de aksene du vil,
men hvis det bare er du som er
interessert i den, så får den ingen relevans.
Men hvis det er liksom 70 prosent av
de som er innom synes at den der
renhetsaksen gir mening, eller at frihetsaksen gir mening,
eller at rettferdighetsaksen gir mening, så er det,
så vil den boble opp og vinne default
-innstillinger og den type ting.
Det er en fin tilnærming, for da har
vi jo faktisk en markedsmekanisme som velger ut
akser, altså den vekter basert på popularitet og
engasjement heller enn at noen av oss skal
sitte og tenke at vi er veldig smarte.
Det er faktisk noen spørsmål jeg kunne tenke
meg og sett besvart basert på hvordan du
leker til grunn.
En tanke som dukket opp i hodet mitt
nå er innovasjonen i Norge.
Ideen om at staten går inn og plukker
bedrifter og satser på.
Noen vil jo se på dette her som
markedsmanipulasjon, men ser sikkert på at like mange,
spesielt de som støtter innovasjon i Norge, ser
på det som et verktøy for øhh hva
er ordet?
Ikke quality of outcome så på hjernen helt.
Nei, men det er du stimulerer til næringsvirksomhet
for å sørge at noen aktører kan etablere
seg.
Så noen vil jo se på innovasjonen sikkert
se på innovasjonen i Norge som et verktøy
for å tryre markeden, mens andre vil se
på det som en saltlig innblanding.
Det er mange spennende spørsmål.
Og det vil være et interessant spørsmål, så
kan du se for deg, for det ville
vært meningsløst å ha en akse som sa
ond god.
Det kunne vært gøy, men veldig meningsløst.
Ja, fordi absolutt alle vil plassere seg selv
på god og ikke på ond.
Men hvis vi skulle definere aksen, så ville
vi jo sagt noe sånn aktiv næringspolitikk eller
ikke.
Eller et eller annet sånt.
Også ville kanskje for å ta et begrep
fra Bush junior, compassionate conservatism som er en
sånn vi er konservative menn vi bryr oss.
Og her kunne man jo ta det på
vegne av markedet, at det er sosialister som
vil markede vel ved å hjelpe det litt.
Og da kunne man jo tenke seg at
ulike akser, at du kunne bygge ned en
sånn merge funksjon.
Fordi poenget med en akse er jo at
det er en reell dikotomi og ikke en
fiktiven.
Stemmer.
Og det der å finne en mekanisme for
å rute ut falske dikotomier og ekte dikotomier
må jo være et vesentlig poeng her.
Og det der da å la oss si
at vi laget aksen helt fra eget hjerte
da, så var det fra dustete næringspolitikk til
lur næringspolitikk.
Ikke sant?
Men det kunne også vært noe som hengde
sammen med næringsvennlig næringsvinntlig.
Ja, ikke sant?
Men poenget er at det må på en
måte sorteres, skjaltes ut, møte en motstand.
Også må du finne en annen dikotomi, som
er sånn, la oss si at en SV
-definert aksen da, altså sånn ansvarlig næringspolitikk og
uansvarlig næringspolitikk, ikke sant?
Styrt eller ikke styrt.
Også måtte jo disse to aksene møtes, og
så måtte de på et eller annet tidspunkt
foreslå å merges.
Også vil du sannsynligvis ende opp med en
sånn aktiv stat, passiv stat, et eller annet
sånt.
Men at det oppsummerer på en måte det
som ligger i den aksen og den dikotomien
for tilhengere av begge sider av den, sånn
at det blir en meningsfull akse.
Også er det ikke så tilfredsstillende, fordi at,
ikke sant, man kan like og hate aktiv
næringspolitikk, men kanskje det må være koket ned
til en sånn staten er aktiv i næringsliv
og investeringsbeslutninger og det der, og staten er
mindre aktiv i, kanskje den oppsummerer, ikke sant?
Og jeg vet ikke om det var jo
bare vår iterasjon over det nå.
Selv sagt, men en annen dimensjon, mener du,
kan jo også være å kartlegge hva folk
ser på.
Er det intensjonen bak, eller er det utfallet?
Med aktiv næringspolitikk, da, ønsker man innovasjon Norge,
fordi man mener at det er rett at
staten skal føre en aktiv næringspolitikk?
Eller ønsker man innovasjon Norge, fordi man har
sett på resultatene og tolket det dithen at
man faktisk tjener på det?
Altså tolket det feil!
Selv sagt, men folk leser data feil hele
forbannet tida.
Alle!
Åh, for meg!
Jeg tror også det kunne vært litt spennende
om man kunne sett på sammenhengen da, mellom
hvordan man velger å sortere et politisk spørsmål,
altså kategorisere et politisk spørsmål, og så se
på hvordan man rettferdiggjør det.
Baserer man seg på en teori som burde
gitt et ønsket utfall?
Eller baserer man seg på et ønsket resultat?
Hvor brenner man lys i rett ende?
Ikke sant?
Det kunne også vært litt spennende.
Så jeg tror det eneste bøyer med ideen
din her, for dette er faktisk en genuint
god idé, og jeg tror vi kunne fått
veldig mye spennende ut av det.
En potensiell fallgrunn her er jo at dette
er i bunn og grunn bare med veldig,
veldig mye enklere spørsmål og akser.
Det er jo faktisk sånn partiet i Erdogan
skrev sitt første valgprogram.
Det var i bunn og grunn en kartlegging
om folk likte det, og så skrev de
et program som var ekstremt populistisk.
Åh, sånn ja!
Men bortsett fra det så tror jeg det
kunne vært ganske spennende.
Kjenner du til OKCupid?
OKCupid?
Er det en datingside?
Så det var datingside og quiz-nettsted.
De logiske tingene var det fagernes gjennom data
i sin tid.
Ikke sant, Einars strip og catering.
Men konseptet var interessant, fordi det var en
sånn åpen arkitektur, så for quiz-nettsteds-biten
av det så kunne du, hvis du nerda
over geografi eller leketøysbiler fra 50-tallet, så
kunne du lage en quiz om det.
Så kunne du si at dette er ti
spørsmål om modellbiler fra 50-tallet og deres
verdier eller tilstander eller egenskaper eller hva det
måtte være.
Det kunne være hva som helst.
Så og så personlighet eller datingpreferanser eller hva
det måtte være.
Du begynte å få et veldig bredt spekter
av quiz-spørsmål vanligvis, og du fikk masse
brukere fordi folk var interesserte i å bare
gå inn og svare på hvilken kjendis er
du, quiz, eller hvilken panservogn er du, eller
hva det måtte være.
De store eksistensielle spørsmålene.
Alt det der.
Uansett.
De fleste dating-nettsteder begynner med en personlighetstest
eller et eller annet, og en eller annen
vurdering av kompatibilitet.
Så du sier at hvis du er personlighetstype
X, så passer du med personlighetstype Y.
Eller andre X'er eller et eller annet,
men ikke med Z.
Vegard, hvis du subtilt prøver å føre dette
inn på Myer's quiz...
Vi skal ikke over det helt.
Men det er utgangspunktet.
Det er en sånn styrt dating-nettsted greie,
ikke sant?
Det åke Cupid gjorde var å si ok,
nå er vi også dating-nettsted, eller kanskje
det er hele tiden, men du som bruker
kan si hva er viktig for deg.
Du har svart på 9000 quiz-spørsmål på
ulike områder, så du kan i utgangspunkt bare
ta en annen bruker og si hvor likt
har den brukeren svart på ulike ting.
Men du kan også si er dette spørsmålet
viktig for deg eller ikke.
Du kunne si at er det sånn veto
-ting?
Eller er det viktig, men ikke deal-breaker?
Er det litt viktig, men ikke så veldig,
helt neutralt?
Ok, du kommer inn som bruker, du ser
at der er deg som heter Linda, jeg
liker henne.
Du klikker på profilen hennes, så ser du
at disse spørsmålene er viktige for Linda, men
du har ikke svart på dem.
Så går du inn, og så tar du
en quiz som egentlig er Linda-quissen.
Ok.
Men du vet jo ikke hva hun har
svart, så du svarer jo nei, jeg liker
å spise brød til frokost eller sover naken,
eller hva det måtte være.
Så kommer du ut med en profil som
enten matcher eller ikke matcher, ikke sant?
Og det er bare den der åpne arkitekturen
gjør da at du har ikke lenger den
der du må matche en personens type eller
et eller annet.
Nei, vi liker ikke begge origami som hobby.
Og det er viktig for begge, så da
er det plutselig det som matcher deg, og
bare, faen heller, hvis jeg kan finne en
annen origami-entusiast, så er det topp.
Du beskriver faktisk underliggende mekanismen i en valgomat
akkurat nå.
Det er jo akkurat det jeg gjør.
Hvilket parti er det som best liker å
unntrykke sivilbefolkningen?
Se der.
Du bør ringe til generalen i Burma.
Neimen, jeg elsker dere også som støvlehel.
Så flott.
Stilige uniformer og høye støvler.
Det er topp.
Og det kunne være et spørsmål på OkCupid.
Ikke sant?
Så kunne de totalitære finne hverandre, da, vet
du.
Ja, ja.
Vi får se om det blir noe, men
i disse AI-tider er jo mye mer
tilgjengelig enn det pleide å være, så man
kan jo plutselig bare kline til å lage
infrastrukturen for å gjøre dette, og så kunne
vi begynt med Heidt's Moral Foundations og de
der Political Compass-dimensionene, som et utgangspunkt, og
kanskje Rokkans kryssende skillelinjer, eller hva det heter.
Ja, det er veldig mange interessante ting man
kan prøve å få svar på her, da.
Men du definerer det bare inn i en
åpen arkitektur, og så kan du som bruker
bare si at det mangler en dimensjon her,
sånn.
La meg opprette det.
Også mangler det 19 spørsmål på to av
dimensjonene, og så lager jeg de spørsmålene, og
så er det enten gode eller dårlige spørsmål,
men de får en eller annen rating for
om de er interessante å svare på eller
ikke.
Så, ja, det er mitt sånn bakhodeprosjekt, da,
for før neste valg.
Jeg synes det høres ut som et sånn
verdig ting å ta tak i i løpet
av 26.
Litt sånn, da har vi to ting på
blokka egentlig for neste år.
Det ene er jo da denne spesielt avanserte
valgomaten, som vi har snakket om nå, og
det andre er jo å være bidragstyret til
Nanny State Index.
Stemmer.
Ja, det blir gøy.
Det må vi ikke glemme.
Og nanny statism burde jo åpenbart være en
dimensjon i denne valgomaten.
Det kan hende den kommer forhåndsdefinert.
Det er jo et grunnleggende spørsmål, ikke sant?
Tenker du at mennesker må beskyttes mot seg
selv eller ikke?
Hvem har ansvaret for ditt liv?
Er det deg selv, eller er det staten?
Det kunne jo faktisk være, hvis vi er
enige på at dette må koble litt sånn
grunnleggende verdier, da, eller overordnet retningsskillinger i politikken
mot konkrete spørsmål, så er jo det en
dimensjon vi kunne fått svar på.
Jeg begynner å tenke at hvis vi får
dratt inn nok mennesker på dette her, for
det har jo ingenting å si om du
og jeg og Arne og Trond og fem
-seks andre folk vi allerede kjenner svarer.
Det hadde jo ikke vært en dritt.
Men hvis vi greier å nå ut til
et par tusen, da, og vi kommer inn
under et noenlunde representativt utvalg, med andre ord
er det ganske tilfeldig hvem som svarer, så
vil du jo faktisk kunne få ganske verdifull
data ut av det her.
Og så kunne vi lage til en sånn
brukerkonto som for eksempel heter Hitler.
Og så kunne vi utfordre Peter, da, til
å finne så historisk riktige svar på ulike
spørsmål.
Hva enn aksene blir, og hva som er
viktig og ikke, og sånn.
Men at du bare får denne Hitler-personen
til å svare ut noen sentrale spørsmål på
aktuelle akser, og bare for å plassere det
et sted, og Stalin, og Churchill, og hva
det måtte være.
Det er jo en morsom dimensjon, for Political
Campus har jo det at de har veldig
mye merksomt kvalifiserte gjetninger med bakgrunn i historiske
kilder, prøvd å svare utgangspunkt i ulike personer.
Man ser jo veldig fort hvem du setter
seg i bås med.
Det kunne også vært litt morsomt.
Ja, men nå har vi et moro-prosjekt.
Jeg tenker det er sommeren 27, en eller
annen Jonny Hansen sitter der og lurer på,
fyller ut og lurer på hvem er han
mest i felles med.
Og det dukker opp at, nei, det viser
å være Senterpartiet og Quisling.
Haha.
Det er en runding joke jeg liker å
trekke inn det.
Det er alltid det.
Syns det var på sin plass.
Wicked our friends i Senterpartiet.
Men det er jo en rar konklusjon på
en episode, eller på flere episoder faktisk, for
vi har vel splittet det opp, men Vi
har sittet lenge nok og pratet om det
til at det er litt for lenge av
noen hører på oss ramble on.
Så det har gått i mange retninger alltid,
det er sånn, men det som trekker det
hele sammen er at vi begynte med fasisme
og nazisme og kommunisme og sosialisme og rødt
og hvor likt er det, hvor ulikt er
det.
Og konklusjonen er på mange måter at det
kommer litt annet på hvilken akse du ser
det langs.
Det er helt plausibelt å si at de
er omtrent umulig å skille fra hverandre.
Hvis du ser det i en kollektivisme-individualisme
akse, hvis du ser det i en hierarki
-akse, så begynner det å bli mye enklere.
Ikke helt rett frem likevel.
Ser du det i en økonomisk akse, så
er det tydelig at det er visse forskjeller,
men de er ikke så langt fra, de
er hvertfall ikke motpoler.
Hvis du tar aksen av, hvor grunnleggende spørsmålet
er jo skal staten være aktiv eller ikke
aktiv?
De havner på samme side.
Skal staten være alt oppsluken i samfunnslivet, eller
overlate mest mulig til individet?
Det overlapper igjen.
Skal vi henrete de vi ikke liker, eller
skal vi la dem leve?
Igjen overlapp.
Ganske god overlapp.
For meg så koker det jo ned til
at ytterpunktene er veldig enige i det grunnleggende,
men har bitt til litt annen retorikk.
To be fair, historisk sett kommunisme og fascisme
ligner litt.
Rødt av i dag holder jeg ikke mistenkt
for å vilje henrete politiske motstandere.
Minus Kaur.
Hun ble jo sparket ut, som taler for
Rødts fordel.
Det gjør det.
Du vet hva?
Good job.
De har sagt hele tiden at vi er
et demokratisk, sosialistisk parti.
Så langt så viser de det.
Bevare seg, sa de i sted også.
Vi er jo et demokratisk parti.
Det er bare at de vil at staten
skal ha en så mye større rolle enn
jeg noensinne kunne vært kokabel med.
Men de er jo faktisk ikke fascister.
De har jo ikke noe til felles med
Pol Pot, jutsjologien i Nordkorea, eller styrende sal
i Nørre.
Og det er en utilfredsstillende konklusjon, men jeg
tror det er sant.
Beklageligvis hadde det vært så mye morsomt om
vi kunne runde av kvelden i dag med
å konkludere med at disse folket er faktisk
så gjerne.
Men vi vet jo at det er feil.
Kaur, som erklærer seg selv som revolusjonær kommunist,
er ikke noe lekekommunist, som hun sier selv.
Viser også for henne.
Hør hjemme.
For så vidt er det viktig å undersøke
at Rødt følte at hun ikke hørte hjemme
i Rødt.
Det var ikke hun som det innfrakte seg.
Som jeg har påpekt en gang eller to
tidligere, en sånn nasjonal pryggel knab i Norge
er godeste lysklimt, som sier mye rart og
upassende og bruker feil ord med vilje, tror
jeg, men han er en oppmerksomhetsmagnet i hvert
fall.
Det kan du jo si.
Men jeg har til gode å høre ham
si noe voldelig, eller at vi må utrydde
kakelakene eller noe sånt?
Rent objektivt, hvis vi ikke skal ilegge noe
positive eller negative verdier til disse grupperne, som
man maner opp til kamp mot.
Fordi det er denne gruppedikotomien her.
Vi har jo nettopp snakket om venstresiden.
De har et stor problem med kapitalklassen.
De har et problem med alt de kaller
imperialister.
De har sine egne merkelapper, og lysklimt har
jo også sitt fiendebilde, og han har jo
faktisk hengt ut jøder og mange grupper som
fiender.
Bare det å si jøder, uten å se
på hvor de står politisk, uten å se
på hvilken bakgrunn de har, hvor de bor,
hva de faktisk har sagt.
Det er den kollektivismen som ligger i det
jeg blir meg imot.
Han er ikke unnskyldt for kollektivisme.
Men du har rett.
Jeg kan ikke huske å ha sett han
oppfordret til vold eller noe annet.
Han har vel som sagt, det har vært
kollektivisme.
Han har hengt ut medlemmer av en gruppe
som på en måte som vi vil kalle
rasisme.
Men han har ikke oppmannet til vold.
Det var jo et veldig offentlig eksempel på
at Kaur i hvert fall omfavnet og fniset
av politisk vold ved attentatet på Charlie Kirk.
Det er, hva er det for noe, 15
år siden en tidligere rød ungdomsleder måtte gå
av fordi man hadde sittet på et narsbyll
og fantasert om hvem som skulle henrettes først
når revolusjonen kom.
Og så videre.
Det er liksom av en eller annen grunn
så får man ikke det samme negative stempelet
på venstre siden når man holder på med
disse tingene som en lysklimt eller en ...
Da må jeg spørre deg det samme retoriske
spørsmålet som har dukket opp noen ganger.
Hvorfor ikke?
Og det handler om hvor du står.
En lysklimt har funnet fiender til sin gruppe,
den hvite banen, ikke sant?
Det er jøden, de sorte.
Mens venstre siden som kan bruke, eller ytterliggående
venstre siden også bruker den samme retorikken, de
agerer på vegne av noen andre.
Det er faktisk, det har blitt sett på
som mer rent, mer enelt, mer nobelt.
Og jeg tror det faktisk er så enkelt.
Det er grunnen til at begge sider kan
kollapsere alle individer med noen fellesnevnere til en
monolith av en gruppe.
Men, når du står på venstre siden og
agerer på vegne av gruppene i stedet for
å være en del av den, så er
det noe nobelt ved det.
Nyttig, sånn lite analyser det har vært i
denne her.
Kanskje.
La oss ikke legge det fra oss, jeg
tror vi kan være inne på noe her.
Det er fin.
Vi har vel Rambla nok, har vi ikke
det?
Jeg tror det.
Vi har sikkert vært sånn småkontroversielle, men jeg
har lyst til å legge til en kontroversiell
ting til, som er en egentlig non-secretar
til det vi har snakket om.
Men jeg har gjort et kontroversielt valg i
romkjøla 2025, og det er å velge vekk
akkevit og bytte ut med kalvados til rakfisken,
og jeg må bare si at det er
en game changer.
Fruktige friske syrligheten i eplebrennevin fra Normandie komplementerer
rakfisk så mye bedre enn noen akkevit jeg
noensinne har drukket.
Begge deler er ordentlig vondt.
Begge deler er fantastisk.
Kalvados kan jeg leve med, men rakfisk har
jeg problemer med.
Nydelige saker.
Du liker jo arkeologi, så jeg skjønner greia.
Gammel fisk, gamle kulturer, alt er utrolig spennende.
Det er skille mellom ferskvare og klassisk.
Og med det så er det vel kanskje
på tide å runde av?
Det er vel det.
Have a good one, beklager den kanskje altfor
lange samtalen.
Takk for at du hører på Sidelinja podcast.
Snakk gjerne om oss, lik, del og anbefale
oss i podcast-appen din, eller delta i
kommentarfeltet på Youtube.
Har du ris eller ros, kritikk, forslag, spørsmål
eller noe annet, så finner du all kontaktinfo
på sidlinja.transistor.fm