Velkommen til Sidelinjen, podcasten for politisk hjemløse.
Aviseleserne.
Og de som er veldig opptatt av det
moralsk korrekte som kommer i media.
Rundt bor i dag avisleserne Sørensen, Eidshagen og
Olsnes.
Forutom meg selv, Vegard Nødvends.
Ja, når vi fanger en fyre på venstre
siden, så holder vi den fast litt.
Ja, han slipper ikke unna med det første.
Nei.
Det er jeg helt sikkert.
Velkommen tilbake.
Takk for hverandre.
Du, vi skal snakke litt mediekritikk.
Og det er vel denne innigheter, Jagland, Selvmord,
Redaktørforening, Mainstream Press, Ytre Sentrum.
Og med litt politisk innblanding.
Det er definitivt.
Det begynte å boble litt her selv.
Selv om det kanskje har blitt oversigget litt
av denne Iran-situasjonen, så har den liksom
ikke helt forsvunnet.
Det er liksom ikke plass i media om
dagen til alt som skjer.
Det er en utfordring.
Vi har tenkt at fem episoder i uka
for en hobbypodcast er litt mye.
Men den er det nok å snakke om.
Skal vi bare ta saken?
Det som skjedde, det var vel det at
innigheter hadde en overskrift, og det vi sa,
det at Jagland var innlagt etter et selvmordsforsøk.
Alle var ikke så glad for det.
Spesielt ikke Jaglands advokat.
Nei.
Og så er det vel egentlig litt sånn
at Jaglands advokat har vel egentlig kanskje fylt
litt opp under akkurat.
Han avviste seg å være kilden for dette.
Det var litt vart det.
Men det som er historien fra innigheters side,
fordi resten av pressen er jo full av
fordømmelse overfor innigheter, fordi resten av pressen har
jo holdt seg for god for å rapportere
på dette, for det var en hyggelig bønn
fra advokaten om at «Du, Jagland er på
sykehus.
Vær så snill å ikke skrive om det».
Greit nok.
Og der er jeg jo så langt så
er jeg nesten enig med den ordinære pressen,
at det er helt greit å ta menneskelig
hensyn, og det er fint å være litt
voksen i det og vurdere hva som er
viktig og hva som ikke er viktig.
Og så er spørsmålet hva som er riktig
og hva som ikke er riktig.
Og i begynnelsen av denne diskusjonen så var
det jo sånn «Nei, det var ikke noe
selvmordsforsøk.
Det var ikke selvmordsdanker en gang.
Han er på sykehus.
Det er det eneste som er riktig».
Så innigheter, ikke bare er de uetiske i
at de publiserer ting de ikke skal publisere,
men det er også feil.
Og så kommer du til et punkt hvor
innigheter begynner å slippe mer og mer av
informasjonen og kilde grunnlaget sitt.
Og da viser det, eller i hvert fall
ifølge, la oss si narrativet til Jarl Aabe
da, som er innighetersmannen på saken her sånn.
Så er det slik at advokaten først sier
selvmordsforsøk, og så går han tilbake på det,
og så sier han at det er selvmordstanker,
og så går han tilbake på det, og
så sier han at det er sykehusinnleggelse, men
trygt for å påtage innleggelse, og hvem vet,
ikke sant?
Og på et eller annet tidspunkt i denne
kommunikasjonen med denne advokaten, så blir han veldig
forskrekket når Jarl Aabe sier at han skal
publisere dette.
«Nei, det kan du ikke, for vi har
en avtal om at du ikke skal publisere».
«Avtal?
Vi har ikke noe avtal med noen».
«Å nei, la meg sende deg brevet som
vi har sendt til utvalgte norske redaktører».
Den er åpenbart ikke innigheter.
Så kommer det et brev, og da kommer
denne konspirasjonen om at pressen har inngått en
hemmelig avtale med Jaglands advokat for å beskytte
de rike og mektige mot folkeopplysning og alt
dette.
Og så er bøtteballetten i gang.
Fordi er det noe hovedstrømsmedia liker å hakke
på, så er det jo sånne utfordrere som
innigheter.
Så redaktørforeningen selv ved sin generalsekretær og visegeneralsekretær
går ut og skriver en kronikk i Aftentosten
eller et eller annet sted, hvor de sier
«Bloggen innigheter har publisert blablabla, vi har selvfølgelig
ingen avtale, og det er presetisk prudd og
blablabla».
Men jeg legger merke til, skal vi si,
språkføringen i det.
De gjør et nummer av å kalle innigheter
for en blogg.
Greit nok det, men det er jo ikke
særlig respektfullt.
Og det er litt sånn tåpelig fordi du
slår litt beina under din egen seriøsitet når
du gjør det.
Det er klart.
Og så går diskusjonen videre, og så er
det noen som begynner å stille spørsmål ved
den nyutdelte pressestøtten til innigheter.
Skal vi virkelig pressestøtte noen som …?
Det er jo en klassisk godtur.
Det er hver gang det kommer noe i
en eller annen liten avis som ingen liker,
så for å presstøtte, så begynner man å
snakke om presstøtten, og kanskje det er akkurat
disse som ikke bør få presstøtte.
Kanskje man skal skrue om reglene bittelitt, sånn
at bare de som man vil skal få
presstøtte.
At de lydige mediene får presstøtte, mens ikke
de ulydige.
Vi minner litt om valglåndene, men det har
sikkert gått dit.
Nei, det har sikkert gått dit.
Det har vi vært før.
For interesserte lyttere så ligger det et eller
annet mellom 25 og 50 personer på tema.
Vi er sluttet å telle det.
Vi har faktisk en egen spilleliste på det,
som ligger på YouTube-kanalen vår, hvis det
skulle noen være interessert.
Veldig interessert, da, hvis du gir det 25.
Ja, men jeg tror jo det vi med
interesse kan diskutere i dag, det er jo
denne koblingen mellom innenfor og utenfor.
Fordi språkføringen blir ganske annerledes når mainstream angriper
noen som er utenfor.
Så er den politiske debatten litt ulik.
Når MDG da kommer og trekkner med, nei,
men kanskje vi skulle droppe den der presstøtten
til, og så er vel forslaget som ligger
i det trånt.
Det er vel alt om han skulle bare
gi presstøtte til de som er medlem av
redaktørforeningen.
Nettopp, en privat klubb.
Ja, som selv velger sine medlemmer.
Med en nek som leder.
Det er jo så helt helt vanskelig.
Og bare sånn faktisk faktablysting, Lurås har søkt
to ganger om å få lov til å
komme inn og har blitt avvist.
Og her er jeg kritisk mot Lurås, for
hvorfor prøver du å melde deg inn i
en klubb som ikke vil ha deg?
Slutt, det er så uverdig.
Jeg tror det er for å få det
fine presstøttet og sånt.
Jeg blir helt sprø av det.
Er det coach og mark som sier det,
at hadde de ikke vært medlemmer av en
klubb som vil ha han som medlem?
Nettopp, nettopp.
Men det interessante her er jo hvordan skal
vi si dette Ytre Sentrum-konglomeratet faktisk fungerer.
Og mønstret her er jo så åpenbart at
det nesten er litt sånn banalt å si
det høyt, men det må jo sies, for
det er åpenbart mange som svømmer i dette
vannet som ikke ser vannet.
Altså, noen sier noe som resten av pressen
ikke er enig i.
Og så har du disse maktmidlene på statlige
hender.
Pressestøtte, avgangskort via redaktørforening, presselose på Stortinget, det
er det ene, det andre og det tredje.
Og så begynner du å se hvordan, å
faen, sitter hele pressen og er inne med
de politiske makthaverne, sånn at de får tilgang,
støtte.
Og det er det mest naturlige verden å
mistenke, for det går altså 440 millioner i
støtte til avisene.
Altså, la meg si det sånn, du har
dette avisenes to eminente politiske reporterer, Gylbrandt og
Suvatne.
De er i egne singelgrupper, hvor de får
ting fra forskjellige departementer og sånt.
Det bruker de singlet til.
Mens de som sitter hos Inuitir, de har
ikke den tilgangen.
De får ikke lov til å sitte i
singelgruppersetter og få invitasjoner til ting og så
videre.
Fordi de er ikke en del av dette
konglomeratet.
Jeg tror egentlig psykologiene der er lett å
forstå.
Hvis du på en måte er en innsider
i et sånt system, så tenker du at
det er vi som er på innsiden som
vet hvordan det er.
Det er vi som er ansvarlige.
Det er vi som vet hvordan ting fungerer.
Men de som, som mener du, hva er
annet enn de som er på utsiden?
Det er idioter og yttre høyre eller yttre
venstre eller klimafornekter eller hva vet jeg.
Ja, og ikke minst så representerer vi på
innsiden det rene og vakre og lyse og
gode.
Godheten, ja.
Ja, og det er klart, hvis du representerer
noe annet enn det, så er det jo
nødvendigvis noe mørkt, vanskelig ondt, kranglete.
Og trenger vi egentlig det?
Nei, vi trenger i hvert fall å bli
røska litt i av og til.
Det kunne kanskje pro-kulturen tenke litt på,
og det å slippe til alternative stemmer hadde
vært litt ok.
Det er veldig rart at denne pressen kritiserer
konsekvensene av sine egne handlinger, tenker jeg.
Enigheter oppstår ikke ut av ingenting, dokument oppstår
ikke ut av ingenting, reset oppstår ikke ut
av ingenting, steigene oppstår ikke ut av ingenting.
De oppstår fordi at pressen ikke dekker disse
vinklingene.
Når du ikke dekker ting, så vil det
oppstå alternativer, og dette kunne de fleste markedsteoretikere
forklart det ganske enkelt.
Men de virker veldig sjokkert over det, selv
om de slåss og markedsandel skjer mellom.
Jeg vet ikke om dere har lagt merke
til det, men det er også veldig ytre
sentrum, selvfokuserende mekanismer.
Hvis dere hører for eksempel at de snakker
om hvem som får taletid på debatten på
NRK, så er det fordelt etter hvor stor
representasjonen til de ulike partiene er på Stortinget,
for eksempel.
Eller noe av det, hvis du har representanter
som ikke er i politiske partier.
La oss anføre at fordelingen på Stortinget i
veldig stor grad er styrt av valgloven.
Og i sin helhet representerer ytre sentrum.
For øvrig mener vi Kartago bør jevnes med
Jorden.
Sånn er det.
Men tilbake til saken, da kan vi kanskje
gi litt på viddene her.
Det kan vi si.
La oss stille det grunnleggende spørsmålet.
Er det greit å skrive at en kar
som har vært statsminister og sjef i Europarådet
og er etterforsket for grå korrupsjon, er det
greit å skrive at han har forsøkt å
ta livet sitt?
Jeg tenker at det finnes en mellomting mellom
ikke si noen ting og det å si
alt.
Det går an å si at han er
innlagt fordi belastningen har blitt for stor, uten
å utdype det.
Det skrikkes voldsomt mye om det, men du
skal ikke bla langt bakover på nettavisen eller
i Dagblad eller VG før du ser at
de virker utlørt mennesker i vanskelige situasjoner.
På et nivå er det tilfeldigheter som gjør
om de blir innlagt eller ikke.
Det er mye som dukker opp i den
Borg-Høyby-saken nå, for eksempel.
Det er ganske personlige ting som trekkes ut
og blåses opp i mediet.
Jeg har ikke inntrykk av at man er
overvettes opptatt av å beskytte ham mot for
mye press.
Det har aldri vært et problem med selvmord
i kongefamilier.
I hvert fall ikke det norske.
Lille Marius beskriver da hvordan han ligger under
et teppe bak i bilen til fengselsjefen eller
hva faen det var for noe, eller for
å komme inn til avhøret i det hele
tatt, for det sto 900 journalister utafor med
blitt stregnet sitt.
Og han er medisinert.
Ja.
Og pressene har omtalt at han er medisinert.
Det var noen i kommentarfeltet vårt på YouTube
som påpekte at kan du egentlig ha en
rettverdig rettssak når du er tungt medisinert?
Ja, det kunne du si.
Det er en manglende problematisering av hva pressen
gjør i en sak kontra en annen.
Og så virker det sånn når du bare
får fiendebilder riktig.
Marius Borg-Høyby faller inn i en mal.
Folkefiende nummer en, ikke sant?
Mannsjovinist, konebanker.
Og jeg tror alt det stemmer.
Jeg tror han er en crappy fyr.
Sikkert.
Men jeg går til press til å gjøre
en sånn vurdering.
Han er en crappy fyr, derfor kan vi.
Men på sitt vis er kanskje Jagland også
en crappy fyr?
Ja, det vil jeg jo.
Han har vært en del av veldig innerste
sirkel av ytre og sentrum.
Jeg skal spare på mitt eget retoriske spørsmål.
Det bryter ikke med ytringsfriheten å skrive noe
sånn.
Det føler jeg meg trygg på.
Men det er ikke dermed sagt at det
er så hyggelig å skrive om det.
Eller skrive om det så direkte eller på
den måten.
Det kan nok hende at det kunne vært
uttrykt litt mer forsiktig.
Ja, men det er jo et moralsk spørsmål.
Og man kan argumentere den ene eller den
andre veien.
Men det kan jo ikke være andre tatt
ord for at de som velger da å
skrive om det skal miste pressestøtten.
Det er åpenbart.
Ja, og det problematiske i mekanismen der sånn
er jo virkelig sånn.
Det er helt utrolig at de ikke ser
det selv.
Det kan ha en avkjølende effekt på da
medier på utsiden.
Også i andre saker.
Og det kan man noen ganger mistenke er
litt poengig da.
Vi advarte jo deg på forhånd om at
vår konklusjon er at pressestøtten er problemet her.
Altså, du burde ikke ha en pressestøtte.
Fordi alle sånne maktmidler blir til syvende og
sist brukt.
Ja, dette er et godt eksempel.
Jeg tolket deg nesten som om du var
enig med oss på ytre og høyre her.
Nei, men jeg har fått sympati i den
retningen etter at jeg ser hvor dårlig for
eksempel NRK, men også andre medier har forvalgt
all denne statsstøtten.
Jeg tror jo, mitt inntrykk i hvert fall,
jeg vet ikke hvordan du ser det fra
din kikkert inn i samfunnsdebatten, men jeg tror
veldig mange våknet opp litt under covid-dia.
Fordi det var riktig eller galt det som
ble sagt fra offisiellt hold, så skulle du
i hvert fall ikke si noe annet.
Det ble veldig tydelig for mange at å,
faen, jeg kan faktisk ikke snakke fritt her.
Det har konsekvenser for jobb, karriere, anseelse, tilgang,
plattform.
Det føltes litt klamt for mange.
Jeg var ikke på sånn super-vaksineskeptisk side
i det hele tatt, men jeg kjenner jo
en og annen, hvem skulle tro det i
et kontraktmiljø, at det er en og annen
vaksineskeptiker i omløp som opplevde denne perioden som
rett og slett ganske tung.
Så har du det, så har du mitt
gamle eksempel er den der Covington Kids.
Jeg snakket om det mange ganger, men det
der å sitte og se pressedekningen av en
16-åring i USA som bare har på
seg feil lue og har dratt til trynnet
sitt.
Vet ikke om du har sett den?
Da synes jeg faktisk du skal hjelpe.
Jeg skal fortelle den rast igjen.
Det som får alle på riktig spor er
guttunge med dratt til trynnet og Trump-lue.
Det var det bildet av han som sto
face to face med en sånn indianer på
Washington Square.
Det var i 2019.
Og så har du en kampanje, samlet kampanje,
med alt som er av medier, offentlige mennesker.
Det var drapstrusler mot en 16-åring på
skoletur i Washington.
Dekningen er jo bare at de drev å
kødde med og mobbe den verdige gamle indianeren
som bare var der med tromma si og
ville ha fred og fordragelighet.
Så er jo historien ikke det i det
hele tatt.
Disse gutta er på skoletur og de er
på Washington Square og ser på bautene og
sånt.
Og så er det en sånn gjeng med
svarte predikanter.
Men de er litt som Westboro Baptist Church.
De er ufinne, ikke sant?
De kaster ukvemsord etter disse gutta unga.
Crackers og future school shooters og sånn.
Voksne svarte menn i gruppe som står og
kaster dritt til noen 16-åringer som bare
er på skoletur og ikke er helt klare
å gjøre redde for seg.
Så finner de gutta ut at ok, hva
er det vi kan gjøre her sånn?
Jo, vi har en sånn heiarope på skolen
for laget vårt.
De blir stående midt på plassen der og
overdøver dem med å stå og rope heiarope
til liksom Go Kaos!
Eller et eller annet sånt.
Og så står de der og hopper og
danser.
Og så er det denne indianeren som er
yrkesaktivist, ikke sant?
Så kommer han med tromma si og marsjerer
inn i disse gutta.
De er jo ikke snakkamenn eller noe som
helst.
Og så ender det opp i dette ikoniske
bildet av drittungen og den verdige gamle indianeren
som står ansikt til ansikt og han ser
trist ut og guttungen ser frekk ut.
Det bildet går ut og narrativet er ufordragelige
guttunger med trømpelue som går og hakker på
en indianer.
Dette kan vi ikke stå for, ikke sant?
Og så er det i gang.
Det er drapstrusler her det ene og det
andre.
Og det dekkes i Norge.
Og så den samme kvelden så sitter jeg
og ser en overvåkningsvideo fra Washington Square, så
du ser hele hendelsesforløpet.
Altså det er den samme kvelden så sitter
jeg i en stue i Norge og ser
at det er ingenting her som stemmer.
Og så ser du pressedekningen rundt Hva faen
er det de driver med liksom?
Har de ikke sjekket noen ting?
Og du får det på, det er podcaster
i VG og det er forsksider og baksider
og alle steder.
Og det går jo uker før de retter
opp, ikke sant?
Og han guttungen han blir jo tilkjent velklige
erstattninger og mye rart i ettertid.
Men det er jo lenge etter at stormen
har lagt seg og det er jo ingenting
som blir rettet opp, så hans ry er
jo hans liv er definert av den hendelsen
som han ikke hadde noen skyld i, og
han er 16 år.
Og så var det litt artig, akkurat det
året så var det veldig mange som var
sinte på voksne menn som drev å hakke
av på Greta Thunberg som også var 16
år.
For det skulle man ikke ha nå, hun
var autist også måtte vi dra, og dobbelt
moralen i dette er så fantastisk.
Og så kan du lure på, ikke sant,
hvilken makt har media?
Og vi har jo stått en del på
Karl Johan for et parti du ikke har
stemt på.
Det burde jeg ha stemt på.
Burde jeg ha stemt på, burde jeg ha
stemt på.
Det var jo før, forr var det en
ting også vet du.
Ja, jeg har aldri vært i den leiren
helt.
Men jeg ender jo opp med hver gang
man kommer inn på, velgere kommer inn om
Boden og skal snakke om et eller annet
og kommer du inn på mediekritikk, så var
dette go-to-saken min.
At jeg kunne nevne den historien, og det
var veldig lett for folk å huske hva
det var, for det var bare å si
guttunge med drattutrynne med sånn Maga Lue og
indianer.
Og folk var, å faen, jeg hater den
fyren.
Og det er fem år etterpå.
Ikke sant?
I Norge, civilister som bare sånn halvleser nyhetene,
har et aktivt hatforhold til en amerikansk 16
-åring som ikke har gjort noe gærent.
Og det er bare noe med hvor gærent
det går når media ikke har standarder for
hva de dekker, hvordan de dekker det, hvem
de dekker, på hvilken måte, hvor mye, hvor
lenge og hvordan de korrigerer seg selv.
Og det der at disse folka nå skal
sitte og hovere over innigheter, stryker meg altså
så mot hårs.
Og så er jeg faktisk ikke helt enig
med innigheter i at det var riktig.
Ikke sant?
Jeg ville nok gjort en annen vurdering av
hvorvidt du offentlig gjør et selvmordsforsøk på når
du får en eksplosivt forespørsel om kan du
drit i å gjøre det offentlig, så ville
jeg tenkt at, nei, vet du hva, det
er faktisk ikke nødvendig i denne saken.
Så der er jeg uenig i den etiske
vurderingen til innigheter.
Men når det så kommer til kritikken, så
er det jo et spørsmål, hadde dere gode
nok kilder?
Var det, er det sant eller er det
ikke sant?
Ikke sant?
Etiske vurdering til side, sant eller ikke sant?
Det er et vesentlig skille for meg.
Og når innigheter gjør rede for kilderekka si
på dette, så skjønner jeg jo hvordan de
i hvert fall trodde det var sant, eller
kunne misforstå, eller at advokaten hadde i hvert
fall ikke gjort en god jobb med å
informere presist.
Og da syns jeg jo mye av kritikken
fra mainstream faller på sin egen urimelighet, fordi
den bytter analysenivå hele tiden, fordi den sier
på den ene siden at det er feil,
på den andre siden at du skulle ikke
ha sagt det.
Og så kommer du med disse billige hersketeknikkene
som du bare kan bruke når du er
et bona fide medlem av Ytre Sentrum, hvor
du kanskje mer har med deg bare en
blogg.
Ja vel, ok, men du holder en blogg
til samme etiske standarder som dere selv.
Ikke sant?
Det er ikke så gjennomtenkt retorikk.
Og da ja, og så kommer de trekkende
med pressestøtte, og la oss inndra den, og
la oss se hvilke virker med hvilke skruer
har vi å skru på her, sånn som
kan sørge for at vi får kontroll på
den informasjonen folk får.
Og det, ja, det er vel det vesentlige
i diskusjonen våre her i dag, tror jeg.
Har du oppspørt hele problemstillingen på tre minutter
nå?
Ja, eller to og tjue, jeg.
Vi får jo spørre vår kjære gjest, finner
du noe du er uenig her så langt?
Nei, dessverre.
Jeg må skuffe, men jeg har allerede tatt
så mye plass på forrige podcast, så.
Ja, det er, vi tar, vi har samlet
sett så mye plass at et par episoder
hvor du er forendret spiller ingen rolle.
Ja da, vi har, vi har Nei, jeg
er jo helt enig, og jeg syns spesielt
poenget om og egentlig det skamlige at MDG
forestår å kutte pressestøtte, det tenker jeg er
viktig å få fram.
Det er jo litt offensivt, MDG, om dagen
er ikke virket Ja, og Tøye ut av
Nobelkomiteen på den også.
Ja, det også er en sånn der Endelig
nå er jeg enig med deg, ja.
Tøye har snakket med feil fyr, han er
ute og forsker på geopolitikk.
Han må snakke med alle, og jeg syns
det var interessant, Hellestveit gjorde det poenget, altså
hvordan ligger jeg nå?
Jeg driver og snakker med folk fra, alle
mulige fra Hamas, Isbolla, altså jeg snakker jo
med veldig mye, veldig er jeg på vei
ut av noe nå, liksom.
Jeg kan i og for seg være enig
med deg, jeg er i hvert fall personlig
ikke sånn kjempefan av Tøye.
Også mener jeg egentlig det er litt irrelevant
for hvordan han har blitt behandlet til offentligheten
i det siste.
Fordi det er veldig tydelig for meg at
han er et et yndet hatobjekt i Tresentrum.
For han er en fyr, han er utenfor,
han sier feil ting, og han sier det
til mange nok, og oppvisende nok til at
det er et problem.
Og så kommer disse Epstein-filene, da NRK
putter bildet hans opp som det største.
Hvis du er en casual viewer av NRK,
så kan du få inntrykk av at den
største forbrytaren her er Asle Tøye.
Asle Tøye tatt på fersken på Epstein Island.
Ja, men det kunne se sånn ut, ikke
sant?
Sånn helt åpenbart overdramp, og helt åpenbart drevet
av et sånt systemisk bias mot utenforskap fra
Ytre Sentrum.
Og så kommer det jo en beklagelse ganske
fort, fordi kritikken blir massiv mot å gjøre
det der sånn.
Men det var veldig tydelig at man prøvde
å klistre Tøye til Epstein.
Og Tøye har aldri snakket med fyren, ikke
sant?
Så langt vi vet i hvert fall.
Det eneste som har kommet ut er at
navnet hans er nemt i en rannsamling.
Og så ser du målskiva flytter seg.
Eller måler flytter seg.
Å, faen.
Ja, nei, selvfølgelig han har jo ikke snakket
med Epstein.
Men han har snakket med han der jævla
Steve Bannon.
Og det, han kan du ikke snakke med.
Skal vi prøve oss på det?
Og så kommer han der Jonas Balls, og
så ramler det inn.
Å, faen.
Ta det, ikke sant?
Det er ikke lov å snakke med Steve
Bannon, men vi har invitert Steve Bannon til
Norske Presslager.
Ja, og den der absurditeten i at det
er at folk blir untouchable hvis de er
uenige med deg er altså en sånn det
er et vesentlig problem vil jeg mene.
Men så funker ikke det heller helt, ikke
sant?
Det bebyter ikke helt, for det er mange
nok som ser gjennom.
Og så flytter det seg til at de
har funnet noe gammelt.
Det er noe inkonsistens i hva han gjorde
for 20 år siden da han hadde kontakt
med han der Irving, han der Holocaust fornekter
-fyren.
Og hvem vet?
Å kalle tøyet upresis er jo århundrets understatement.
Det er jo det han har gjort i
30 år, ikke sant?
Men ikke noe med det.
Han ble beskyldt for at han hadde ikke
skrevet teksten selv og AI-generert, kunne en
eller annen professor fortelle.
Han hadde drevet med tolking av AI-tekster
i 20 år, da.
Lenge før AI kom, så hadde han forsket
på det.
Og liksom er du kjukk i hulen liksom?
Du kan si så mye dumt hvis du
bare er innenfor den der den der bobla.
Du har en eller annen forventning om å
slippe unna med det med troverdigheten i behold.
Det er egentlig ikke et forsvar for tøyet,
det er et angrep på hvordan man angriper
ham, for det er helt legitime ting å
angripe tøyet for.
Det kunne jo vært interessant.
Jeg er jo helt enig at han ble
fremstilt på en uredelig måte, men det kunne
jo vært interessant å visst mer om det
møte tøyet etter Signe skulle arrangere.
Jeg husker jeg kunne jakte innholdet i den
meldingen, men det var jo snakk om at
tøyet kunne arrangere et møte med en tredje
person.
Det er jo interessant.
Det er ikke en meldingsutveksling.
Det er ikke en meldingsutveksling hvor tøyet har
evolvert.
Det virker jo som tøyet har da kunnet
tilby noe.
Jeg har hørt tøyes forklaring.
Det er jo mistenkeliggjørende.
Jeg har hørt tøyes forklaring på dette.
Han kommer jo på et punkt hvor han
sier at han orker ikke å prøve å
forsvare meg via norsk presse.
Det går ikke.
Han ringte Wolfgang Vi og sa kan vi
lage en krisepodkast og få den ut, for
nå trenger jeg å få det jeg har
gjort og prøvet ut.
Så forteller han at nei, han hadde hatt
en samtale med Steve Ban.
De hadde møtt hverandre på et eller annet
sted for de hadde blitt sånn å prate.
De hadde snakket for det meste så hadde
de snakket om utenrikspolitikk og Kina.
Og så hadde Ban vel sagt noe sånn
som at det hadde vært interessant å få
til et møte med Siv Jensen.
Sylvi Ristau?
Nei, Siv Jensen.
Åja.
Og så forklarer han Siv Jensen er sannsynligvis
på vei ut til å bli ny leder,
og det er Sylvi Ristau.
Ja, det hadde vært fint å få til
et eller annet møte med henne.
Så lærte han seg sikkert å gjøre, og
så blir ikke det det er liksom en
sånn litt sånn høflighetsfrase fra hans del.
Vi gjør aldri noe mer ut av det,
og ingen kommer med noen spørsmål, så det
var liksom greit.
Men når dette blir omtalt av banen i
mail til Epstein, så blir det gjengitt at
han har kontakt med henne, og vi kan
få etablert en kontakt her, ikke sant?
Og det er liksom sånn, kall det saltspitsen
til banen til Epstein, og så er det
omtalt i mailene der, og så er det
en tolkning banen gjør av det Toya sier.
Jeg synes Toya er en veldig interessant person.
Jeg har også hørt på han på Wolfgang
V en god del, jeg har hørt mye
på Wolfgang V for sjovt.
Jeg vet ikke, men det er et eller
annet som for å si det på nydnorsk,
striker meg feil vei med han.
Nå har jeg jo allerede yttret at jeg
var imot den tildelingen til en venezueladame, så
har vi gått nærmere inn i det, men
jeg vet at Toya har vært i Venezuela
da, og jeg synes jo hans vinkling der
er litt usmaklig med tanke på at han
da må si ja, jeg er jo ikke
enig i det narrativet som han fremstiller derfra,
men det er jo en uenighet, så det
er lett å være kanskje uenig med Toya.
Jeg synes han er veldig underholdende, og åpenbart
intelligent, og den siste klinikken han, synes jeg
var noen ganger interessant, men jeg bare, jeg
klarer ikke alt å stole helt på han,
det er det som jeg sier.
Og det er vel en helt, men det
er litt sånn sånn, jeg liker ikke filmen,
jeg er uenig med han, og det er
på en måte at det kommer folk i
forskjellige posisjoner som er uenige med meg, og
jeg ikke liker.
Det føler jeg ikke er et grunnlag for
å kaste de ut av noe da.
Jeg er uenig med Toya i mye, men
det er ikke det samme som at jeg
nødvendigvis tenker at da passer han ikke i
den.
–Jeg hadde et godt motargument angående tildelingen til
hun Machado, at hennes godkjenning av amerikanske intervensjoner
hadde kommet etter at tildelingen var avgjort.
Men det er kanskje det jeg må gå
litt i meg selv, jeg har fått en
korrigering i dag som jeg må forløye litt.
–Jeg vet ikke om du skal ta den,
men jeg tror hun har, jeg er ikke
helt sikker på tidslinja, men det ble sagt
på det tidspunktet Nobelprisen ble tildelt, at fordi
den er tilbakeskruende, så kan du ikke helt
se på de siste uttalsene som var veldig
kritisert på det tidspunktet, skal vi si fra
din leiere da.
–Jeg synes det er mye bra om Toya,
men min angst er at han kan ha
blitt brukt av USA i den vennsynlige –Det
er jo i og for seg et fair
ståsted, det.
Problemet mitt med Toya er at det han
bør skyldes for er å liksom røre rundt
i sånn brunt vann –Ja, for det synes
jeg er noe tøv, ikke sant?
–Ja, og problemet mitt med Toya er egentlig
at jeg synes han er sånn vulstig og
upresis og åkete.
Jeg synes ikke det er så gode tekster
alltid, fordi de er så halvsentimentale, halvhumpøse greier.
Det treffer meg dårlig da.
Også er jeg politisk uenig i Bonn, han
er konservativ, jeg er ikke konservativ, og så
treffer ikke det helt heller.
Men at han har et helt ordreit medlem
av en snakkende offentlighet, som en representant for
et, vi kan godt kalle det et marginalt
syn, men er nå tross alt et gyldig
syn og deles av mange nok, siden at
det er meningsfullt.
Jeg synes jo det er påtagelig og problematisk,
og litt skremmende hvor lite du skal være
utenfor den der yttre sentrum-bobbla før du
blir forsøkt kanselert.
Og da ikke kanselert i en sånn der
dramatisk, du skal få inndratt pressekortet ditt og
husarrest og sånn, men sånn avplattformer, mysteri, kritiseres
ubønhørlig.
Og det er derfor jeg drar opp den
linja med at man flytter målet hele tiden.
Først så var han i Epstein-filene og
så var det bullshit.
Ja, men han har jo snakket med banen,
og så er det liksom heller ikke noe
forbrytelse.
Ja, men han snakker med den der Holocaust
-fornekteren også.
Og så virker det som om man har
liksom sittet på en drittbakke, og så driver
du og mater den ut.
Og sett utenfra så ser det veldig ut
som en koordinert aksjon.
Det kan nok være helt reelt.
Og det har jeg opplevd med ganske mange
at sånne koordinerte drittpakker virker å være en
reell greie.
Og så kan man jo tolke de som
en sånn utslag av at systemet er som
det er.
Alle dekker det som er aktuelt, og da
ser det litt massivt og koordinert ut, men
at det egentlig bare er, det er nyheten
i dag, og derfor så blir det sånn.
Men at det er særlig bevissthet rundt hvordan
dette fremstår, sett fra utsiden av den bobla,
den er i hvert fall ganske lav.
Og jeg henviser igjen til den Covington-saken,
til Black Lives Matter, til dekningen av 6.
januar, til dekningen av den der Trump-talen
som de hadde krosskleppet.
Og det er jo ikke den eneste gangen,
og alle som har fulgt med har visst
dette hele tiden, men det er bare, det
er ingen som har vært interessert i å
høre.
Og den der very fine people on both
sides greia i Charlottesville, som også var bullshit,
for den var jo helt eksplisitt for det,
men det dekker man selvsagt ikke hvis man
er NRK, til covid-greiene.
Du kunne ikke snakke om lab leak før
Jon Stewart sa at det var greit å
snakke om lab leak, og da er det
plutselig greit å snakke om.
Det er litt patetisk.
Den der mainstream konglomeratet er ikke så imponerende
som informasjonsplattform.
– 100 prosent.
Jeg er ikke sånn kjempefan her, så jeg
tar igjen meg nesten det beste vi har,
for det er så få stemmer som kommer
til utenfor den bobla du snakker om, som
er enda mindre imponerende.
– Ja, og det er liksom jeg vet
ikke, det virker som man holder seg med
noen sånne, skal vi si, sånn sturent utenforskap.
– Jeg har et bilde der, jeg tror
sånn som det er i mainstream, så er
det sånn at det deler å gå på
idealtid, altså man må liksom treffe akkurat midt
i konsensus.
– Ok.
– En offentlighet på idealtid, ja.
– Ja.
– Treffende bilde, vil jeg si.
Ok.
Så er spørsmålet da, hvordan skal vi tolke
den mediehverdagen vi står i nå?
Og en sånn ting som, det kan se
veldig ut som, for nå har du dette
massivert slipp av Epstein-filer, og det er
vel ikke noe urimelig fortolkning å si at
det avslør noe systemisk.
Det ser ut som det er nyttig og
viktig og populært å komme inn i kretser
der du får tilgang, får møter, får fordeler
av ulike slag.
Ikke dumt å ha en amerikansk milliardærvenn som
kan fikse ferier og sånne ting.
Og så ser du pressetekningen av det, og
den er utrolig personfokusert.
Du ser sånn Barton og Støre og Hadia
og Jette og sånn som er på politiske
kvarterer og er ute og brannslukker, og nå
må vi jammen ikke, nå blir det for
mye vann på møllet for disse antistatelige holdningene.
Så nå må vi huske på, her er
det enkelpersoner som har gjort feil, og så
må vi de få sine konsekvenser, og så
må vi for all del la systemet være
i fred.
Det vil jeg fra meg vite.
Og det er litt sånn, jeg vet ikke
hvor langt ut i bobla vi er, eller
ute av bobla vi er alle sammen, men
det ser jo, igjen, det kan se litt
koordinert ut.
Og så handler jo det om at når
man er i ytre sentrum så har man
samme operativsystem alle sammen, og så sier man
kanskje ting som kommer fra samme sted, og
så kan det se mer koordinert ut enn
det egentlig er, og det er helt sikkert
viktig.
Men nå er det noen gang sånn da
at ta eksempelet med sånn skal vi si
inflytelseskorrupsjon.
Du kan på den ene siden si at
hvis en fyr fikk en jobb fordi han
hadde kontakter, og ikke skulle hatt noe sånn,
så er det fint.
Eller problematisk.
Men på den andre siden så kan du
også få en sånn effekt av systemet som
er mindre konspiratorisk, men like fullt, like reell,
og har de samme resultatene.
Nemlig at hvis du har en posisjon, så
er det veldig fort gjort at folk som
mener ting som passer inn i den posisjonen,
eller de konglomerata meninger, er de som dobler
opp til de posisjonene.
Altså det er på to måter akkurat det
samme utfallet kan komme på da.
Det føles litt sånn med hele yttre sentrum
greia, og da mener jeg egentlig både de
etablerte partiene og pressen, å samrøre dem imellom,
og informasjons pr-byråer.
Det er svingdører, folk beveger seg mellom, og
så blir du formann i den ene ideelle
stiftelsen, og så får du være i Røde
Kors, og så får Jagland må reise til
Europa for han har et problem for Arbeiderpartiet.
Han er ikke kvalifisert i det hele tatt,
han kan ikke snakke engelsk, men la oss
se en av meg, han går sammen med
Børge Brende, han som knapt kan ståttere på
trøndersk, og så sender du ned millioner.
Den fyren tjener 20 millioner i året.
Du vet at det ikke er organiske markedsmekanismer
som har gjort at han har tatt den
jobben, for å si det sånn.
Og det systemiske i det er det som
blir litt borte når VG og Dagblad og
Dagsavisen og alle skal dekke dette her sånn.
Det er systematisk fokus over på enkelpersonene, og
så tror innhjerter feil, sånn som det ser
ut, og så går alt fokus over på
innhjerter, men bare ikke se bak forhenget der
systemet bor.
Hvor bevisst er det egentlig?
Det er jo, som Tomske sa, han snakket
med en mainstream-journalist, og journalisten spurte han,
ja, tror du jeg sitter her og ljuger?
Nei, sa Tomske, men jeg tror noen andre
ville hatt din jobb hvis ikke du sa
de tingene du gjør.
Jeg har stor forståelse for at journalister slenger
seg på de dagsaktuelle sakene, og man har
noe konkret.
Nå er saken rundt Jagdbladens selvmord, det er
noe konkret man kan skrive om, mens Epstein
-filene har ikke kommet fram, har fått seg
noen nye ting derfra.
Over halvparten fremstår sensurert, men vi aner ikke
hva som står der, du kan ikke skrive
så mye mer om det.
Jeg har forståelse også for journalister som skal
skrive noe dagsaltert, og det er jobben deres.
Men vi kan jo legge til da, for
å legge litt mer vekt på mitt klageskrift.
Bare for å fullføre den.
Effekten blir jo at det blir fokus på
Jagdland, og ikke på det systemiske.
Det er nesten effekten av markedsmekanismen kanskje, pluss
effekten av at vi har ikke rett på
fylt innsiden i Epstein-filene.
De kan gjemme noe hvis de ønsker det.
Nei, fordi det jeg var ute etter var
hvis du skulle se på det systemiske, så
hadde for eksempel denne støtten til IPI vært
lett å ta tak i, i de siste
15-20 årene.
Hvorfor i helvete sender vi 11 millioner i
året til et klubb for eksdiplomater i New
York?
Jeg er 100% enig.
Jeg bare lurer på om det er litt
over kompetansnivåen til gjennomsnittsjournalisten i Norge.
Det tror jeg er den korrekte analysen.
Jeg klarer ikke å la dette ligge, fordi
jeg fikk muligheten.
Du refererer Chomsky, og du vet hvem som
er omtalt i Epstein-files.
2015-2019 så har det vært masse kommunikasjon
mellom han og Epstein.
Han har jo blitt mer anemisk med året.
Han må jo ha vært kjempegammel nå.
Jo, han er jo kanskje passert 90.
Men altså, i det konkrete tilfellet her, nå
tenker jeg på Terje Tvets begrep, det humanitærpolitiske
komplekset.
Her flyter det mye penger rundt, men det
er jo ikke bare her, alt som du
kan stempe som grønt, eller næringsstøtt og sånne
ting, det er sånne systemer hvor det flyter
veldig mye penger rundt.
Og liksom, bare for å hoppe rett på
en konklusjon, folk burde kanskje tenke på at
de har bedre å passe på pengene sine
selv enn å overlate dem til de her
tullete politikere som betaler for flyreiseplats i dagligen.
Nå synes jeg ikke vi skal snakke for
negativt om disse UD-midlene, fordi jeg sitter
og har gjort konklimunken med en kompis av
meg i dag og funnet ut hvordan vi
kunne hente ut noen millioner til noen fornuftig
i et eller annet fattig land.
Og jeg vil gjerne gjøre det før dere
ødelegger.
Ikke sant?
Men det hørtes ut som en artig idé.
Det kan få en gammel sosialist å tvile
på sin overvisning denne tida her.
Ja, men jeg tror jo egentlig det som
burde skje, når vi på et eller annet
tidspunkt kommer til en mer ideologisk samtale, så
tror jeg vi skal finne at vi har
noen forskjeller i det.
Men ikke sant?
Den der systemtron som preger yttre sentrum og
mainstream og pressen og sånn, den har begynt
å få mange slag for skudd for Bauen,
heter det vel.
Ja, men det er jo sånn noe amerikanere
sa at det er fryktelig vanskelig å få
en mann til å forstå noe hvis lønnen
hans avhenger av at han ikke forstår det.
Det er jo et gjennomgående problem verden over,
vil jeg påstå.
Men samtidig er det sånn at de menneskene
som får betalt for å forstå ting når
de slutter jobben, så hender det også at
de slutter å forstå det.
Man ser liksom at den litt sånn selvkritiske
tilbakeblikket blir mer ærlig.
Tenker du på noen som har vært i
Fornybar Norge og ikke er det lenger?
Ja, for eksempel!
Bård Standa, jeg har alltid vist at han
er en fornuftig, oppegående, smart fyr, mye bra
reflekser, og det hadde han på alt bortsett
fra når det kom til ting som han
var i Fornybar Norge å gjøre.
Det var drit frustrerende, for jeg vet at
han egentlig er en ordentlig fyr, men nå
har han sluttet der, og da kommer det
ikke mer i svada.
Sånn kan det jo være.
Jeg tror til og med at jeg kunne
fått han, vi må kanskje gi det litt
mer tid, for han er en høflig fyr,
men gir det et år, halvant, og så
kommer han hit, og så slakter han Fornybar
Norge og sier at «Nei, det funket jo
ikke, og vi var helt feillykking».
Men et gjennomgående problem her, fordi jeg tror
ikke det er vanskelig å i hvert fall
si at analysen av at det er et
sånn systemisk, at det er et konglomerat som
blir litt klamt og sånn, og når det
utfordres for mye i kantene, så kommer det
mye rart ut av det, ikke sant?
Sett utenifra.
Men sett indenifra, så ser det helt fornuftig
ut.
Men veldig mye av problemet er sånn at
du snakker om hvis folk har avhengig av
lønna si for å mene disse, du må
mene riktige ting for å beholde lønna eller
sånn.
Så det er klart, da skjer utviklingen et
dødsfall eller en pensjonering av gangen.
Og hvis du rekrutterer inn i bånd med
samme avhengighet, så skjer det aldri noe.
Men et av de store problemene er alle
disse håndingkrokene vi har satt ut.
Det er bistandsgreiene, det er grønt skift, det
er infrastrukturprosjekter, det er nå forsvar.
Og litt pressestøtte.
Og pressestøtte, ikke minst, ikke sant?
Hvor store aviser i Norge faktisk er helt
avhengige av pressestøtte.
De grelleste eksemplene er vel klassekampene i Dagsavisen,
som de største mottagerne.
De hadde ikke gått rundt uten, så langt
jeg kan forstå.
Og så kan du jo si, hvis du
skal være litt frekk, at da er vel
det man må lese er Hengnar Media, fordi
et vilkår for pressestøtten har alltid vært, du
kan ikke hete Hengnar.
Mekanismen har vært, hvis du driver med finanspresse,
så får du ikke pressestøtte.
Bare fordi.
Ok.
Men da er det sånn.
Og hvis du har NRK, så får du
syv milliarder, og hvis du har resten av
pressen, så får du 440 millioner.
Og den tonga på vektskålen, det er informasjonslandskapet
i Norge er så ekstrem.
Ikke sant?
Du snakket om Steigan i sted.
Jeg skal innrømme at jeg leser ikke Steigan,
og jeg har betydelig forakt for mannen, for
hva han har gjort opp igjennom, og ment
opp igjennom, og ikke gått tilbake på, og
så videre.
Men på en måte så er jeg glad
Steigan ennå eksisterer.
Fordi det er en sånn utløp for la
oss si alternative synsvinkler da på en del
ting, og av og til så er det
viktig, av og til er det feil, ikke
sant?
Samme med innrøtter, samme med dokument, samme med
subjekt, samme med andre blogger og tidsskrift, og
substack.
Ikke sant?
Jeg betaler for snoen og rollmes på substack.
Bare fordi de er litt sånne uavhengige stemmer
som tør å si ting.
Dette er et problem, hilsen Eivind Trædal.
Ja.
Han var jo ute og kastet seg på
bølgene, og kritikken var rollmes i substack.
Han har folk som betaler for å lese
det han skriver, og han har masse følgere
på Facebook, og legger ut masse gratisartikler som
flere leser, og det er ikke bra, for
han har liksom ikke Hele kritikken i SNS
er at han har ingen redaktør.
Nei.
Det har vi glemt å si fratt til
deg om.
Du er jo også redaktør her i verden.
Alle er redaktører på sitt liv.
Alle er redaktører for seg selv.
Vi er så redaktørstyrte at alle er redaktører
for seg selv.
Så ingen skal kunne kritisere oss for ikke
å være redaktørstyrt.
Det er godt å høre.
Det er beskyggende.
Men nå vet du det.
Du har tilbakevirkende kraft.
En ting som bør problematiseres, nå har vi
problematisert rundt redaktørstyrt, og vi har problematisert rundt
pressestøtte knyttet til kritisk journalistikk.
Jeg jobbet jo en kort stund som journalist
i Le Monde Diplomatique, det er en socialistisk
avis.
Og min redaktør trakk jo fram det er
fryktelig fort gjort å lage en sak om
pupper, du kan bare kopiere fra en annen
avis, eller tre andre aviser, og lage en
sånn sak på fem minutter.
Skal du skrive gravende journalistikk, så tar det
gjerne flere uker.
Det gjør jo, hvis reklameinntekten er den samme,
så har du veldig stort insentiv for å
kunne skrive om pupper, og andre tabloide ord.
Så ser du ikke ut som det er
så veldig fin måte å få lesere på.
Dagbladet er de som er mest opptatt av
pupper og mus, av alle.
Selv Marie Simons.
Ja, Marie Simonsen fremstår jo som lederen for
et lesbisk magasin.
Men de får jo være færre og færre
lesere.
Det er jo ingen som interesserer seg for
hva som står i Dagbladet lenger.
Jeg tenker at det kan hende at det
er fort gjort å sette sammen, men du
mister grunnlaget ditt over tid.
Så hvis du ikke driver med noe som
egentlig har noe for seg, så vil du
ta på det.
Så er spørsmålet om du bare har lagd
deg for store systemkostnader rundt.
Men allikevel, hvis jeg leser VG, så er
det de artiklet som står der, 9 av
10 kunne jeg laget på en halvtime, tror
jeg.
Det er jo nesten en mekanisme fra kapitalismen,
men det er jo også et argument i
og for seg for pressestøttet.
Men jeg vet ikke hvordan man skal klare
å binde pressestøtten til faktisk gravende journalistikk, som
NRK ikke driver med.
Nei, men som et eksempel, og det er
muligens ikke det beste, men det man ser
over tid, la meg ta mine egne medievaner
som eksempel, det eneste jeg har abonnert på
og vi begynner å nærme oss, det er
i hvert fall 30 år, er ekonomist.
Og det er ikke fordi jeg alltid er
enig med dem, og det er litt for
wishy-washy for meg innimellom, men jeg opplever
at de alltid der faktuelle har et belegg
for det de sier, de skriver i ordentlig
et språk, og det er en sånn konsistent,
du vet hvor du har dem, det er
ærlig rett frem.
Og det i seg selv kvalitet, skal vi
si markedsføringen som ligger i konsistent og god
kvalitet, er jo en forskje i seg selv
i et marked.
Det betyr at jeg som nordmann abonnerer på
et brittisk magasin som har eksistert i 175
år, fordi de har vært relativt konsistente på
det.
De har nok hatt noen feilskjerr rundt andre
verdenskrig og sånn.
Men like fullt.
Og du kan gjøre samme argument for New
York Times, som jeg har mye å kritisere
for, men det er jo fortsatt kvalitet i
språk, bredde, utvalg, journalistikk i mange tilfeller, de
har brutt mange store saker.
Ja, så løyet om mange store saker, men
det er...
Det store feilen med New York Times er
jo at de stort sett er noenlunde positive
til kriger, det er jo selvfølgelig også det
de to store partiene i USA er enige
om.
Det er rare etikkiligheter i verden.
Det er jo veldig moro av å finne
frem noen sånne gamle New York Times-greier
på hvordan de så på Castro.
Superfyr, vet du.
Og så var det revolusjonen i Iran i
1979.
Dette er fremtiden.
Og så videre.
Men dette vil jeg ikke ha hatt i
dag, tror jeg.
Ja, men det er jo interessant bilder av
en annen tid.
Ja, og så kan man jo spørre seg,
fordi man har et eller annet ideologisk operativsystem,
ikke sant?
Og institusjoner har også det når det kommer
til stykke.
Så tar du med deg det, og så
transplanterer du det bakover i tid, og så
ser du hvordan utslagene var.
Jeg mener, hvis jeg skal være veldig selvrettferdig,
så er det liksom hvis jeg tar mitt
operativsystem og dytter det tilbake til før-borgerkrigstida
i USA, så får du Lysander Spooner som
kjempet for svarte og kvinners stemmerett og konkurerte
med det offentlige postvesenet.
Vet du hva?
Det kan jeg stå for.
Libertarian party som hadde homser og transfolk og
alt mulig rart inn i at det var
et tolerant miljø, ikke sant?
Igjen, dette er selvrettferdig.
Men når jeg ser bakover, så ser jeg
liksom at det jeg tenker på som mitt
eget operativsystem hadde fungert ganske godt til alle
tider.
Ikke slå, ikke stjel, ikke bruk makt, ikke
la folk være i fred og leve sine
egne liv.
Hvis det ikke plager deg, så har du
ikke noe med det, liksom.
Ferdig.
Det tror jeg er en egen episode, kanskje.
For min del.
Ja, ja.
Men jeg bare tenker på, når du ser
New York Times bakover i tid, så lukter
det ikke veldig roser, da.
Men, altså, hvor rett linje er det i
deres ideologiske posisjon?
Jeg ville jo tenkt den hadde endret seg
en god del med årene, egentlig.
Kanskje.
Det er en del som leser den bare
gamle vanen, men jeg tror ikke man har
de samme, for å si kapitalismekritisk og nykolonialismekritiske
synspunktene man en gang hadde, uten at jeg
har lest det på den tida.
Men du som er bedre orientert i det
landskapet, hvor finner man hvor finner man de
kildene som er, skal vi si, fortsatt...
Ja, men YouTube, jeg er jo blitt late
med årene.
Jeg burde jo lese mer, synes jeg alltid,
men jeg har jo lest monoklimatikk allerede, for
eksempel, siden i tid det er bra i
Norge, da.
Men så er det generelt mye dårlig, altså,
det er vanskelig å finne i Norge, egentlig.
Utlandet, jeg har likt noe av Mataibi, for
eksempel.
Ja.
Det har vi i felles.
Mataibi fremstår jo som en fyr som klarer
å balansere og hoppe på rettsida jævlig hver
gang.
Ja, og i hvert fall, det viktigste for
meg er egentlig at jeg ikke tror han
ljuger til meg.
Ofte er han uenig med meg og velger
andre fakta enn jeg ville gjort, og sånn.
Men han ljuger ikke.
Det er det jeg ville sagt om Takke
Karlsson, for eksempel.
Jeg har hørt en del på hans ting.
Der skiller vi veldig, da.
Jeg syns ikke han gjør annet enn han
gjør i livet.
Fuckings grifter.
Jeg syns liksom at hver gang han gjør,
han er så selektiv når ideen han legger
frem, at, nei, han har virkelig, virkelig ingenting
til å overforske.
Ja, men det er artig.
Da tror jeg vi har noe til en
sånn flødderepisode.
Ikke for det, en flødderepisode dette også, da.
Men, jeg vet ikke, det er vel ikke
mye annet å si enn at han døde
over Yttre sentrum.
Ja.
Som mestersiden skal jeg ikke bruke den slags
blastet overfra vår fortid, da.
Metaforisk døde over Yttre sentrum.
Døde over pressestøtten.
For det pressestøtten er ikke et individ, så
den kan dø.
Den kan hvertfall dø over NRK.
I hvertfall støtten til det.
Nei, men skal vi si at det var
sånn cirka der vi kom.
Det høres sånn ut.
Og så snakkes vi i morgen.
Ha det.
Fortreffelig dag.
Ha det.
Takk for at du hører på Sidelinja podcast.
Snakk gjerne om oss.
Lik, del og anbefale oss i podcast-appen
din, eller delta i kommentarfeltet på Youtube.
Government is not the solution to our problem.
Government is the problem.
Har du ris eller ros, kritikk, forslag, spørsmål
eller noe annet, så finner du all kontaktinfo
på sidlinja.transistor.fm