Velkommen til Sidelinja-podcasten for politisk hjemløse.
For folk som faktisk hører på medier som
ikke er eide av staten.
Og for de som har vært på tur
i helvete.
Government is not the solution to our problem.
Government is the problem.
Rundt bord i dag.
Skinhead Trond Sørensen.
Hippie i Arne Eidshagen.
Og meg selv, Vegard Nøknes.
Du burde nesten presentert deg selv som den
konservative der, altså.
Ja, men nå er jeg blitt så langhåret
at jeg er mer på hippie-laget til
Arne, i hvert fall ikke på laget ditt.
Trond har klett seg selv.
Med skjegget synes jeg da, Vegard.
Det er ikke sånn liberalist-skjegg lenger.
Nei, nei.
Har du ikke det dype tenkerskjegget?
Nei, jeg kjenner at tankevirksomheten er redusert, så
her må vi bare la det gå til
slutt igjen.
Jeg var egentlig på vei til å ta
et bilde av deg med i alt det
skjegget, og så bytte ut på den der
mediokratesfiguren, så det ble et bilde av deg.
Nå har jeg forstått.
Vi hadde en liten ambisjon om å snakke
om, for vi snakker jo litt om kulturkrig,
men vi prøver å ta det litt på
avstand.
Så en sånn ting som jeg merket meg
nylig, det ble gjort et intervju med Jon
Stewart, som jo er en fyr som jeg
tror respekteres greit fra begge sider.
Han har litt å komme med, og er
litt sånn fair dealer.
For lyttere som ikke kjenner til hvem det
er, hva kan du fortelle om han?
Om Jon Stewart?
Det er vel ingen som ikke kjenner til
han, vel?
Tror du ikke det?
Det finnes mange.
Ikke bak våre lytter.
Han er kjent fra, det var han som
var The Daily Show, og så forsvant han
ut for noen år siden, og så ble
The Daily Show bare dølt, og så har
Jon Stewart kommet tilbake da, som en sånn
pusterom for folk som savnet ham.
Men nå er han på YouTube.
Ja, og gjør litt intervjuer og sånne ting.
Men uansett, det jeg merket meg, og han
ble jo intervjuet av en sånn middelalderende mann,
veldig sånn liberal, og denne fyren er veldig
høflig og ettgivende overfor Jon Stewart, men Jon
Stewart er litt tøffere i klippa enn han
pleide, eller mange pleide å være på den
siden.
Fordi han sier da på et eller annet
tidspunkt, fordi denne intervjueren driver hele tiden og
pusher på, ja, men det er noe gærent
med den andre siden, medelmindre av akkurat det
han sa, men nå i den retningen, ja,
men er det ikke nå?
Og så sier Jon Stewart, du vet hva,
hver gang jeg gjør et intervju med noen,
hvis det er en fyr på feil side,
så får jeg en halv million telefoner dagen
etterpå, som sier, hvorfor i helvete gir du
plattform til denne fyren?
Og så pleier jeg å svare at, du
vet hva, jeg har folk i familien min
som står til høyre for Genghis Khan, og
hver Thanksgiving gir jeg plattform til onkeren min,
for eksempel.
Og så ler salen litt, og intervjuerne smiler,
og så legger Jon Stewart til, og det
er en fyr jeg respekterer dypt.
Han er et tredimensionalt menneske med egenskaper jeg
beundrer, og han bare gjør det helt banale
poenget, at det går an å ha ulike
politiske ståsteder, og fortsatt være hele mennesker, og
moralsk hel ved, og så videre.
Og det slo meg da Jon Stewart sa
det, at det sies litt forskjellen.
Det har du rett til.
Jeg synes det reiser et naturlig spørsmål.
Er dette et nytt fenomen, eller har det
alltid vært sånn at man har demonisert folk
som har andre meninger enn det man har
selv?
Jeg vil si det er en nyere dato,
altså ikke av 2025-dato, men en eller
annen gang utover, altså mer enn siste 10
-år-dato, kanskje.
10-15, vil jeg si.
Så har det blitt veldig tiltagende.
Jeg så noen tidfeste det til en begivenhet
som jeg tror vi alle husker.
Husker du henne som satt seg på et
fly og gjorde den der AIDS-vitsen om
Afrika?
Nei, den har jeg ikke fått med meg.
Den glemte jeg.
Jeg husker ikke navnet hennes, men det var
i 2014.
Så saken var hun skulle fly til Afrika
og drive med noe hjelpearbeid, og så har
hun en eller annen Twitter-following på 70
stykker eller YouTube, eller hva det var for
noe.
Før hun går inn på flyet, så sier
hun OK, da setter jeg meg på flyet
og skal til Afrika.
Håper jeg ikke får AIDS.
Nei, jeg bare kødder, jeg er hvit.
Alle skjønner vitsen der, ikke sant?
Så setter hun seg på flyet, og så
eksploderer dette mens hun flyr over Atlant.
Og det eksploderer så fort og så mye,
og det er så mange millioner mennesker som
blander seg inn i den moralske fordømmelsen av
dette mennesket.
Så innen hun lander, så er det bare...
Før hun lander, så snakker folk om hva
slags hashtag leder oss til hun lander og
finner ut at hun ikke har jobb lenger.
Og det ble et sånt kulturelt fenomen, ikke
sant?
Ja, en ting er den der mobb-dynamikken
i det, men det andre er også den
der uttenkende, en-dimensjonale synet på mennesker.
Fordi det finnes ikke et voksent menneske som
trodde at hun faktisk mente at...
Jo, det var det, fordi vi snakket om
generasjonen bokstavlig til alt på et eller annet
tidspunkt.
Så det er en del folk som ikke
skjønner ironi og sånne ting, men det er
litt dems problem og ikke kommunikatørens problem, vil
jeg mene.
Men...
Det minner meg om noe jeg har postet
til en lukket Facebook-gruppe en gang i
tiden og spurt deg om det er rasistisk
eller ikke.
Ja, du får høre.
Skal vi ta den vitsen her?
Det er jeg ikke sikker på om du
skal gjøre det med den sveisen du har
nå, men ok.
Fordi dette var i en debattgruppe, og hele
poenget var å få folk til å...
Ok, er dette en vits som går på
bekostning av folk fordi de har farget det,
eller på bekostning av situasjonen de er i?
Fordi jeg er noen av dere som vet
hva som er det beste med en etiopisk
blowjob.
Du vet at de svelger.
Og greia er at den gangen jeg laget
den, så var det veldig...
Det var sult i Etiopia, ikke sant?
Ja, stemmer det.
De trenger all den næring de kan få,
og det er jo det som er joken.
Ja, ja, ja.
Men samtidig så er det jo de som
vil si at dette her var en forferdelig
måte å gå løs på fargete mennesker.
På fargete mennesker?
Ja, fordi etiopere er jo svarte.
Jeg sa ingenting om fargen på etiopiske mennesker,
men joken sier ikke noe om det.
Den sier bare at de er sult der
nede, de er fattige, og de tar hva
de enda kan få av næring.
Men...
Men det er jo åpenbart ikke rasistisk, men
du kan selvfølgelig diskutere hva som er innafra
og spørke med deg.
Ja, altså det der...
Hva som er smaklig og usmaklig.
Jeg sier ikke at det ikke er drøy,
det er drøyere enn det meste.
Jeg har en mappe med kjempe mange sånne,
ja.
Men...
Noen ganger det her overrasker meg ikke.
Nei, ikke sant?
Men det er jo sånn, av og til
så klarer du jo å la sånne vitser...
Altså, kan du la vits...
La poenget være at du faktisk spøker med
noe som du ikke er lav å spøke
med.
Det er sånn det gode gamle vitsen om
hvor mange jøder du får inn i en
folkevognboble, for eksempel, er jo sånn.
Dette er jo ikke noe du egentlig kan
spøke med, og så gjør du det likevel,
og det er det som gjør den vitsen
morsom.
Men jeg tenker jo litt at det samme
skjer med hun som kødder med det at
hun får ikke hiv fordi hun er hvit.
Hun kødder egentlig med hvordan virkeligheten ser ut,
da.
Ja, hun kødder med white privilege, og at
hun har tilgang til medisiner og at de
ikke har det.
Du kan legge så mange lag du vil
i dette, men poenget er at denne uttalelsen
er uansett tredimensional.
Den har ingenting med den pappfiguren de setter
opp.
Ingenting.
På samme måte, hvis noen nå skulle kanselere
deg for å ha gjenfortalt denne vitsen på
en podkast, og redusere deg til den pappfiguren,
så er det.
Og det ligner på en sak recently.
Hva heter hun?
Ingrid Jolave.
Som har sagt noe om abort, og hun
mener noe annet enn det klamme flertallet.
Hun er umiddelbart redusert til denne pappfiguren.
Det er litt rart, for du kan jo
mene forskjellige, du kan ha ulikt syn på
abort, hvordan abortlovgivning bør være, og du kan
selvfølgelig også mene at det finnes ulike typer
moralske imperativer i situasjoner.
Alle de tingene kan du mene.
Men jeg tror ikke du kan mene det,
at henne, KrFU-dame, mente noe som var
veldig slemt.
Men det er jo det som er påstanden.
Det er jo det.
Påstanden er at hun har dårlige holdninger.
Og så tenker jeg at det er litt
sånn moralen, hun moraliserer, eller moraliserer ikke det
hun gjør, det er å ta et moralsk
standpunkt og si at dette er sånn jeg
tenker dette på moralsk og etisk nivå.
Og så gjør hun det og lander ned
på et sted hvor den tolerante siden av
politikken, altså venstresiden, da føler hun at hun
dømmer oss moralsk.
Vi som er de moralske menneskene, de blir
plutselig utfordret på å være det.
Og jeg tror kanskje det er det som
er den store utfordringen her.
Jeg tror det er et veldig godt poeng.
At det er et moralsk hegemoni på den
ene siden av politikken, i hvert fall et
selvopplevd.
Og så blir det minste snev av moral
oppfattet som moralisering.
Det at noen har et moralsk ståsted over
hodet blir oppfattet som å moralisere mot de
som står for noe annet.
Som om ikke alle andre oppfatter det samme
andre veien.
Men det er bare at vi er så
vant til det at vi sutter ikke over
at venstresiden flyr rundt og om det nå
er klima eller palestina-aktivisme eller hva det
nå er for noe de holder på med
og roper og skriker og høyer og tar
plass og kjefter på folk og peker fingre
og etiske retningslinjer i oljefondet og det skal
være havvinn og det går ikke an å
stille spørsmål ved havvinn engang.
For det er et sånt moralsk imperativ i
hele klimahysteriet.
Og så kommer du til dette med den
der, og jeg tror det henger sammen med
den der generasjonen bokstavlig talt også, at de
har litt vanskelig for å forstå nyansene og
de tre dimensjonene i ting.
Det er bare pappfigur også ståsteder, ikke sant?
Er du mot havvinn, så er det bare
en indikator, det er en checkbox på at
du er klimaskeptiker.
Eller hvis du er personlig mot abort, så
er det kvinneundersøkende, tradwife-ting, og så videre
og så videre.
Alt er bare portefølger av indikatorer på et
akseptabelt eller et uakseptabelt ståsted.
Det er veldig rart de tingene der.
Hvorfor er det så veldig slemt å ikke
ha helt samme syn på for eksempel, hvis
vi tar disse havvinnbølerne, hvis du tar det
i sampunktet at det er en dyr form
for klimapolitikk, så kan du møte folk som
sier at det er jo forferdelig for da
vil du drepe kloden, og ikke bare er
du uvitende, men du vil folk i fattige,
flate land vondt, for at landene deres skal
våversvømmes.
Ja, så det er rasistisk til syvende og
sist.
Alt er til syvende og sist rasistisk.
Tenk på, vi husker jo den historien med
disse hyttene i Afrika, og hvordan de hang
sammen med klima.
Da snakker vi om rasist selv, ikke sant?
Minner meg litt om den amerikanske debattklima, hvor
man, veldig mange sier at republikanene er rasister,
og så er de mot abort, noe som
det stort sett er, altså de som tar
mest abort i USA, det er jo fargene,
hvilket betyr at hvis de var rasister og
ønsket et vitt Amerika, så ville det jo
være mer abort som Martin.
Ja, og hvis du faktisk var rasist, så
var jo det du kanskje ville gjort, var
å si at det er ikke lov å
abortere hvite babyer, eller noe sånt.
Fordi rasistbegrepet er også en pappfigur, så alt
du ikke liker er rasisme nå.
Du ville legge til rette, altså insentiver som
gjorde at abort ble egentlig sånn som det
fordeles som det er i USA nå.
Og så kan man jo si at, ok,
kanskje man har funnet systemisk rasisme likevel.
Jeg kan ikke si om jeg mener det
eksisterer, men på et eller annet nivå.
Nei, og så er det jo fascinerende da,
fordi et argument som er anført relativt ofte
fra, hva skal vi si, høyresiden, eller kanskje
egentlig vår side, sånn libertariansk side av diskusjonen
i USA, det er aldri anført som rasisme,
fordi man har manerer på høyresiden.
Men det er hele den der Great Society
-greia til Johnson, altså den svære velferdsstatsreform rett
og slett, ble mer støtte til fattige og
alenemødre og alt mulig sånt.
Og på papiret så var det veldig gønstig
for minoritetsbefolkningen, ikke sant?
Fordi den var i større grad arbeidsledig, og
i større grad alenemødre, og i større grad
utenfor arbeidsliv.
Men resultatene er ganske entydige, ikke sant?
Du hadde en fallende fattigdomsrate i USA frem
til Great Society, slutten av 60-tallet, og
så har den bare flatet ut og forblitt
på 8-10%.
Og det er helt slående, ikke sant?
Ser du den her kurva, så ser du
fra 2.
verdenskrig og frem til 60-tallet, så faller,
faller, faller, faller, og så kommer demokraterne og
innfører denne Great Society med masse offentlig velferd,
og så har du flatet ut fattigdomsraten.
Tror du ødelegger et narrativ om at USA
ikke har vel...
Det er ikke en velferdsstat.
Ja, så det kan du si på den
ene siden, men på den andre siden så
hadde det vært meget enkelt å bruke samme
narrative mekanisme til å forklare alt venstresiden gjør
som rasisme.
Fordi konsekvensen for fattige, for svarte, for...
er jo denne fattigdomsfella, ikke sant?
Den som leser Thomas Sowell, eller et eller
annet sånt, vil jo komme over denne problemstillingen
i alle mulige fasetter.
Det er jo en veldig reell problemstilling i
det moderne Norge også, ikke sant?
Jeg tror det er veldig mange som, som
man skal si, liksom har et opphav utenfor
norges grenser som faller i en fattigdomsfelle, ikke
sant?
Hvor du lever i en familie hvor kanskje
ingen jobber, hvor det blir så og så
med utdannelser.
Det handler jo på en måte om at
insentivene er skjeve, at det er politikere som
har puttet de insentivene på plass, sånn at
det gjør at folk egentlig ender med å
leve en dårlig liv.
Og i tillegg så er jo fattigdom mer
arvelig.
Det skal jeg jo gi venstresiden rett til.
Det er arvelig, det går i arv, men
det er bare at det som på en
måte lager alle hindringene i veien, føler jeg
ofte er deres politikk da.
Som gjør at folk ikke kommer ut av
freien.
Ja, og en veldig stor del av det
er denne mangling på å gjøre folk ansvarlige
for egne liv.
Fordi det er så lett å melde seg
av.
Og spesielt hvis du vokser opp i en
kultur for å melde deg ut og bli
tatt vare på av samfunnet, så er det
ikke så mange insentiver til å gå ut
og prøve noe annet, fordi den letteste løsningen
er mest tilgjengelig.
Ja, det er ikke et fett liv, men
det er et liv, og all endring føles
som risiko.
I denne sammenhengen så synes jeg det er
verdt å anbefale en dokumentarfilm.
Det er en svensk-italiensk dokumentarfilmskaper, som jeg
ikke husker navnet på nå, men som har
laget filmen The Swedish Theory of Love.
Ja, stemmer.
Som tar utgangspunkt i det Sossana og Palmako
fremlagde sammen, som var de kallte en sosialistisk
familipolitikk.
Som i og for seg var tenkt som
et frigjøringsprosjekt, men det handlet om at folk
skulle slutte å være økonomisk avhengig av hverandre.
Mann og konen skulle ikke være økonomisk avhengige
av hverandre, og foreldre og barn.
Værre seg skulle ikke det.
Så staten skulle på en måte tre inn
i den økonomiske delen av det som tradisjonelt
hadde vært en familierrelasjon.
Og så fremstilles til deg i denne filmen
som at du får sånne rare resultater, som
at folk dør alene, liksom.
Og enslige mødre blir mange av, de fortsetter
å ikke ha det fett.
Man plutselig får man økonomisk ramme for å
skille seg, fordi man kjeder seg i forholdet
om så er, ikke sant?
Samtidig så får man belastningen i etterkant for
det å være alene over tid.
Fordi det er jo ikke noe drømmescenario å
være alene, hverken mor eller far.
Skal du være det over tid, så krever
det sitt, liksom.
Ja, så ender det med et samfunn som
er så vårt, for eksempel kanskje ensomhet.
Mange vil argumentere for at det er det
største samfunnsproblemet i vår tid.
Jeg skal fortelle litt sånn anekdotisk, det med
at man på en måte ikke blir ansvarlig,
og man får alt i dette sikkerhetsnetta, ikke
sant?
Den gangen, jeg har jo fortalt hvordan jeg
ble rattet førekortet for å kjøre litt for
sakte over heia.
Den gangen, det første jeg gjorde når jeg
våknet dagen etter, det var jo bare sånn,
skitt, nå får jeg et lønnstap her, ikke
sant?
Nå sitter jeg plutselig hos hans her, for
min fremste kvalifikasjon har plutselig gikk gyldig.
Så setter jeg meg ned, regner på skatten,
så begynner jeg å regne på utgiftene mine.
Ja, jeg har snart tusen av mindre måneder
å leve for, men jeg kommer jo også
til å spise mye rimeligere nå enn det
jeg har gjort før, for nå kan jeg
lage halvmaten min hjemme.
Så økonomisk sett så kom jeg helt, jeg
kom ut i null eller nesten i pluss,
hvis jeg bare tok ledighetstrykket og bare gikk
arbeidsledig.
Det er jo ikke et godt inisentiv for
at folk skal etablere seg, klare seg selv
og bygge seg mer opp.
Nei, det er det definitivt ikke.
Og så er det jo bare greit å
nevne Palme.
Hans ettermåle er jo noe farget av at
han endte sitt liv ved skudd i Sveaveigen,
i stedet for å bli en eldre statesman.
Han var faen meg mer gæren enn ettertiden
husker han seg om.
Ja, han var jo veldig kontroversiell og gæren
gæren.
Jeg tror han tilhørte en type litt sånn
autoritær og totalitaristisk sosialdemokrati, som vi nesten har
glemt og fantes.
Men det var jo det som sprøttet i
Norge også, at staten, eller altså Arbeiderpartiet, skulle
ha kontroll over medier og arbeidsliv og lønnstandelser
og kultur.
Og hvor mye farger du skulle ha i
TV-en.
Ja, sånn ting.
Så jeg slutter med det.
Einar Førde, senere kringgassichef, sa fra Stortingets tallerstol,
«Synd det har kommet i Norge, men vi
trenger han ikke i Fargarten».
Her vil jeg bare komme med en oppfordring
til våre svenske lyttere.
Og det er at selv om dere misliker
en eller annen statsleder i Sverige, så la
vært å skyte dem, for da glemmer man
hvor galt det går under dem.
De får heltestatus i stedet.
Så la oss ikke gjøre martyrer ut av
politiske ledere som sier mye dumt.
La de vokse opp og bli gamle og
dø i skam i stedet.
Og møtes i døren av gamle historier.
Men apropos pappfigurer.
Tilbake til martyrgjøring og sånn.
Det er jo en grunn til at en
veldig stor del av norsk og internasjonal offentlighet,
på en viss side, var veldig tidlig mobilisert
for å få redusert Charlie Kirk til en
pappfigur.
Det er veldig rart.
Ja, og så er det jo ikke så
veldig rart, for dette er jo akkurat etterresonemanget
som er risikoen for å gjøre en martyr
av noen.
Da må han ødelegges før han oppnår martyrstatusen.
Det var veldig rart.
Det var til og med sånn at man
måtte nesten kansulere Dumbledore, fordi han hadde sagt
noe positivt.
Det var ikke brørt.
Og det er et reelt forsøk på å
kansulere.
Ja, det foregår i debattform, og dem er
litt for robust til at de får den
ut av offentligheten.
Selbekk også, fordi Selbekk omtalte han som en
martyr for kristendommen.
Han har gjort det flere ganger.
Dette var en fyr som stod for sin
tro, og stod for det kristne budskapet, og
han ble drept for det, og da er
han martyr.
Ja, og så kommer de dumme uttenkende, og
sier du kan ikke kalle han for martyr,
for martyr har en eller annen positiv kommentasjon
i folks hodet, og så svarer Selbekk som
sant er.
Dette er definisjonen på martyr.
Du dør for dine ståsteder og meninger og
religions skyld.
Ferdig.
Det er så enkelt.
Da spiller det ingen rolle lenger om du
er enig eller uenig.
Han er en martyr.
Og det er denne leken med språk hele
tiden.
Alt skal redefineres og flyttes på, og grenser
og ord, og alt skal endres på, og
hvis du ikke har det samme i hodet
som venstre siden har, så er det noe
galt med det.
Jeg tror her er vi inne på, eller
dette er nesten cirkelen sluttet, for vi var
jo innledningsvis inne på hvordan debatt foregår, og
hvordan den har forandret seg, og tradisjonelle liberale
regler for en god debatt, det handler om
å slippe alle til, og tolke alle i
beste mening, og ikke komme med personangrep, og
så typisk ta ballen, ikke mann, og hele
den sippa der.
Men nå, denne historien med Charlie Kirk, og
også relatert til Dabbledgeier, hadde til mye med
å ta mannene.
Veldig mye.
Og det er rett og slett et veldig
uheldig trekk i samfunnsutviklingen i Norge, at vi
mister konstruktiv debatt.
Men kan vi peke på noe som ligger
nesten opp i dagen?
Vi har snakket om flere ganger at vi
har på en måte stått på Karl Johan
og snakket om kjernekraft for eksempel i ti
år, og så kommer du til, umerkelig, du
skjønner ikke helt hva mekanismene er, men med
litt påvirkningsarbeid herfra og derfra, og kanskje at
bare tyngden av realitetene synker inn, så er
det nå plutselig et flertall i befolkningen som
har fått kjernekraft, som var helt latterlig da
vi snakket om det for ti år siden,
eller fem år siden til og med.
Et slemt standpunkt.
Ja, det var et slemt standpunkt, og nå
er det et realistisk, og det er kanskje
den veien vi må for å redde klimastandpunktet.
Da vi sluttet å være slemme på det.
Ja, og vi har ikke forandret oss i
det helt, det er bare en kurve av
slemhet og snillhet.
Jeg hørte faktisk på vei hit, hun var
rose og snakket om akkurat dette.
Jeg trenger en litt soft sønn da, så
snakker hun mykt meg om kjernekraft.
Baby, ja.
Men det jeg er ut etter å poengtere
her, som er kanskje best illustrert, det er
Bill Gates siste blogginnlegg, hvor han egentlig tar
til ordet for at det er mulig, det
er viktigere å redde folk fra malaria enn
å redusere temperaturen med 0,1 grader om
75 år.
Sånn om vi må velge, liksom.
Som jo er et så åpenbart og enkelt
og riktig poeng at det er nesten utrolig
at det har noen sjokkverdi at Bill Gates
sier det.
Men det sier noe om hvor sprø Bill
Gates har vært i ganske mange år og
hvordan hverhånden Bill Gates nå skjønner at hvis
jeg skal bli hørt på i offentligheten fremover,
så er jeg nødt til å...
– Korrigere synet mitt litt.
– Ja, ikke sant?
Og da er det skikkelig lurt å være
ute i forkant i stedet for i etterkant.
– Hørte du?
– Fordi sånn verdigheten din er en del
høyere.
– I rettferdig rett og slett så er
det vel ting som har forandret seg også,
sånn om omstendighetene.
– Jævla, ja.
Det er en forcing function som heter Trump
som selvfølgelig har gjort ganske mye med tenkningen
til Bill Gates her.
Og det er klart, i prioriteringsspørsmålet så er
jo det at du har kuttet USAID og
masse av den støtten som lå i bond
gjør at Bill Gates sier at oi, nå
har vi et ressursproblem og da er det
ganske åpenbart hvordan vi skal prioritere.
Og det henger jo sammen med vår venn
i Danmark Bjørn Blomborg, som jo er en
helt useriøs klimaskeptiker, det må alle forstå.
Og det har de til dels rett i,
fordi han har noen usannheter han gjentar gang
etter gang og blir korrigert på og gjentar
igjen.
Så jeg sekker på han som en helt
fair player, men det betyr fortsatt ikke at
han har noen poeng i sitt hovedvirke, og
det er jo den der Copenhagen-konsensus-prosjektet.
Hvis vi skal forklare det veldig raskt, så
er ideen at man samler inn data og
ressursinnsats og hva som kreves for å løse
ulike problemer i verden.
Og så lager man en lista av disse
problemerne.
Det kan være utrydde malaria, få vaksinert folk,
få reddet av klima, få sultkatastrofer løst og
så videre.
Energinfattigdom.
Ja, det er et sett med problemer og
et sett med løsning.
Hvor realistisk er det å få løst det?
Og så er konseptet til Copenhagen-konsensus å
samle sammen studenter.
Jeg tror det er tre grupper.
Studenter er den ene, og så tror jeg
det er litt tilfeldige voksne utvalget av befolkningen.
Og så er det Nobelprisvinnere.
Eller et eller annet.
Så du har en veldig kvalifisert gruppe, og
en veldig ung gruppe, og en gjennomsnitt av
befolkningen gruppe.
Oppdraget er veldig enkelt.
Du har alle disse problemstillingene, og du har
alle implikasjonene av å skulle ta på alvor
og løse det.
Hvor sikkert er det at vi får løst
det?
Hvor mye koster det?
Og så ber man rett og slett disse
tre grupperne rangere problemstillingene.
For å si hva bør vi gjøre først,
hva bør vi gjøre sist?
Under en økonomisk forutsetning om at vi har
begrenste ressurser vi må prioritere.
Og i alle tre gruppene, hvert år, hver
gang vi gjør dette, så er det det
som kommer nederst på lista er klima.
Sånn helt kontra hva den offentlige samtalen er.
Nå gjetter jeg på at sånne klimagerninger, de
vil jo si ja, men det er bare
fordi at konsekvensene tar så lang tid før
de manifesterer seg, så folk tar ikke inn
over seg.
Mens egentlig så er det veldig alvorlig.
Ja, og det er nok helt riktig at
de vil si.
På den andre siden så er også problemet
med klimatiltak, at de er vanvittig dyre og
har veldig usikker effekt.
Ja, særlig de norske klimatiltakene, så vi kan
jo bare se jord og havvinn.
Ja, men der er de bare vanvittig dyre.
Effekten er ikke usikker.
Vanvittig dyrt uten effekt.
Mens derimot, kjernekraft vil jo ha vært, altså,
men det har man jo alltid visst, også
så lenge denne teknologien har vært tilgjengelig, at
hvis du bare har kontroll på det her
brennstoffet, så er jo kjernekraft ikke forurensende.
Nei, jeg ble stående på Karuhano og snakket
med en eller annen, hun kom vel med
en sånn SV-bøtten, og hun var veldig
ung, så det er greit å ikke ha
forstått alt.
Men hun kom bort, og så kjørte hun
det der, fordi de kom jo bare bort
for å, de skulle sette meg på plass,
det var det som var greit.
Og det er jo greit.
Og er hun 16 år og ungdomspolitiker, så
er det klart at, herregud, have at it.
Men hennes debattteknikk var da helt entydig, har
du kilder på det?
Så uansett hva jeg sa, så kan du
vise meg kilder på det.
Mens vi står her på Karuhano og snakker
med hverandre, så er det litt vanskelig å
vise deg kilder.
Men hun krevde blant annet kilder på at
kjernekraft ikke slapp ut CO2.
På hvilket tidspunkt jeg så på henne, spør
hun oss.
Har du gått på skole?
Jo, men det er litt sånn, det er
ikke noe karbon inn i bildet.
Nei, det trodde hun ikke noe på, før
hun så noe kilder.
Og det er jo fint, men, ikke sant,
det blir litt sånn, det blir litt banalt
når du har en 16-åring som står
og diskuterer det, og det er helt fair,
og det er lov.
Men jeg tror mye av offentlig debatt er
ikke så mye mer avansert enn det der.
Nei, det stemmer det.
Det er jo litt sånn at man må
skjønne hvilken, altså ulike deltaker i debatten har
jo ulike roller.
Det finnes jo for eksempel, når vi snakker
om disse temaene her, så er jo forskning
for eksempel veldig viktig.
Men forskningens rolle er på en måte å
gi besluttingsgrunnlag og fakta, og peke på sammenhenger.
Men det er ikke nødvendigvis rollen til de
personene som skal treffe beslutninger eller menene om
disse sakene.
Så det er, ja, av og til så
må man også ha litt rolle for å
forstå en staten i en debatt.
Jeg håper at jeg kom til å tenke
på, også fordi jeg hørte på en studio
på vei bort, så var det innom denne
filmen som kom fra Tchernobyl, miniserie i fire
deler, ikke sant?
Ja, Tchernobyl, ja.
Og hvordan denne hadde skapt litt sånn skremselsgreier.
Og så er det veldig uenig, fordi jeg
satt og så på den, så ble jeg
litt sånn betrygget og tenkte at, ja, men
...
Janne er glad vi ikke har kommunisme her.
Ja, fordi hele svaret mitt ble på en
måte det.
Vi har ikke kommunisme, vi har ikke en
sånn organisering av samfunnet hvor folk er redde
for å bli drett hvis de ikke gjør
som de får beskjed om, hvis de vet
at det går galt når de gjør det.
Så i Norge så gjør vi ikke det.
Det er bare så insentivert å juge om
effektene og sånt, ja.
Så vi har disse insentivene, og folk sannsynligvis
vil si at jeg vet hva jeg foretrekker
å leve, fremfor å ikke bli skutt.
Så vi ikke trenger å ta det valget
om å bli skutt her eller bli strålet
her senere.
Så er det på en måte ...
For meg så var det en sånn veldig
betryggende ting å se, da.
I motsetning til hvordan Synne var rosoppfattelse, fordi
hun var liksom sånn, ja, det var skremselspropaganda,
og den gravide kvinnen fikk ikke lov til
å gå inn på sykehuset for å besøke
sin lidende hektemann som var brandmann, ikke sant?
Ja, ja.
Ja, og hvem vet hvilken effekt det har?
Det var en fantastisk bra serie, det må
jeg si.
Fikk jo masse skryt for å være realistisk.
Ja, det er jo veldig interessant ...
På mange nivåer, det var det med.
Riktig nok så tror jeg nok det er
litt grann dramatisering, ja, sånn inn i bildet,
men det behøver jo ikke ...
Det behøver jo ikke bety at historien er
usann i den forstand.
Det er bare ikke nødvendigvis sånn at alle
detaljer var akkurat sånn, du skjønner.
Du kan jo komme fra to sider, ikke
sant?
Du kan si at du prøver å lage
en dokumentar som du dramatiserer, eller du kan
si at du prøver å lage et fiktivt
verk som har en del fakta i seg.
Ja, ja.
Og det er vel det siste vi snakker
om her sånn, men det er veldig nært
fakta, ikke sant?
Det er litt sånn som den der filmen
Master and Commander, som er helt fiktivt, men
det er bygget på noen virkelige historier og
det er en del ting som stemmer overens,
og så er det gjort veldig bra, ikke
sant?
Du har gjort de historiske tingene, den sosiale
dynamikken, hva man snakket om, hvordan man snakket,
veldig riktig.
Det er en av de tingene som, det
er to ting de gjorde i den serien.
Den ene delen er at hvis du leser
rulleteksten til slutt, så står det noen faktisk
hva de har gjort, og det er blant
annet at de har tatt mange mennesker og
slått sammen til en personifisering, ikke sant?
Som representerer den rollen og den, altså gjør
en del.
I virkeligheten så er det jo kjempe mange
mennesker som er involvert, ikke sant?
Så når du skal lage filmene så må
du liksom redusere antallet.
Men så er det jo også på at
vi har, altså de har basert seg på
de virkelige hendelser og de faktiske hendelser gjennom
dette her.
Filmen er nok i seg selv ganske sann,
men så har du sånne dramatiseringseffekter, som den
gravide konen som skal besøke sin brannmann, hun
eksisterte nok ikke.
Eller hun spesifikt i hvert fall.
Men du har ikke gitt deg ut for
å være en dokumentar, ikke sant?
Så du har sagt at dette har vi
funnet på i noen grad, så ikke ta
det for helt kofisk, men det er mye
sant.
Dette er en veldig klassisk problemstilling når man
skal tolke kulturen, eller spesifikt for eksempel litteraturen.
Jeg har lest en poetikk fra renessanse-England,
hvor det var en kar som måtte argumentere
for at, nei, litteratur er ikke bare løgn
og fanskap.
Det er mye sannhet i historier som i
og for seg er funnet opp.
Det er vel egentlig sånn vi tenker på
litteratur og film i våre dager, at du
kan uttrykke sannhet på en måte som er
uttenkt.
Dette er jo litt Jordan Peterson, før han
ble alt for religiøst opptatt.
Da var han veldig opptatt av det.
Gode historier reflekterer virkeligheten.
Selv de gode Disney-historiene har en slags
underlag av virkelighet i seg som gjør at
selv om det skjer mye rart som på
ingen måte, vi har sett Donald Krul, så
ligger det noe virkelig i bunnen som folk
kan relatere seg til og som gjør at
det blir bra.
Fordi hvis det er helt virkelighetsskjertel, så er
det egentlig ingen som er interessert.
Apropos en mann noen prøver å lage en
pappfigur av, for Jordan Peterson er virkelig...
Nå er han vel en omtrent papp, fordi
han er vist alvorlig syk.
Ja, han har vel vært innlagt sånn i
måneder hvis jeg forstår det rett.
Så god bedring til han, men denne pappfigurifiseringen
av han er jo en av de mest
gjennomsiktige kampanjene for å få bort en stemme,
for å få ugyldig gjort en stemme som
faktisk hadde noe vettrykt å si i et
skjæringspunkt av debatten der ingen andre snakket.
Og det oppfattet jeg som...
Gi meg litt leeway her, men tar jeg
mye feil hvis jeg sier at jeg mener
å se et mønster?
Og nå snakker vi løst om venstresiden, vi
snakker om kulturkrig-venstresiden, ikke sant?
Når vi snakker om mimer, så er det
med en viss beundring.
Fordi han virker som en real fyr, han
følger litt sånn liberale redelighetsregler for debatt, han
er likeannes, det er masse bra, ikke sant?
Men vi vil jo ikke falte oss inn
at det var han vi gikk etter først
på venstresiden.
På ingen måte?
Nei, nei, du går etter bad actors, ikke
sant?
Min teori, mens det jeg opplever at jeg
ser, er at det er akkurat motsatt.
Når du ser det fra venstresiden, det er
de beste du skal ta.
Det er, ikke sant, jeg har oppdaget på
et tidspunkt, fordi hvis du snakker om folk
i høyre, jeg har alltid hatt litt sans
på Thorbjørn.
Rød?
Ja, Rød Isaksen, ikke sant?
En ting er at jeg kjenner meg igjen
i at han ga seg alt ut for
å være en sånn litt lat fyr, som
flott, my kind of guy, men han var
liksom smart og reflektert og hadde overblikk, det
var mye bra med.
Og så plukka jeg opp på et eller
annet sted, når jeg snakket med noen, at
han var et hatobjekt på venstresiden.
Jeg visste det, ja.
Og det var liksom, hæ?
Han var jo den beste fyren, liksom.
Ja, nettopp.
Det var det som var problemet.
Ja, det er nettopp det som er problemet.
Han var en sånn litt for folkelig type,
for effektiv, for flink, for, ikke sant?
Så, ikke sant, på venstresiden, så vil jeg
tro man elsker Børge Brende.
Ja, nettopp.
Som er lansert som lederkandidat.
Det er så fint, ikke sant?
Det er som dødsfisk i høyre, altså.
Der snakker vi det perfekte samarbeidspartneren for sidlinja
og høyre.
Ja, hvis noen skulle ta av Retter Erna,
så skulle vi, Børge Brende, velkommen.
Vi får lansere en kampanje for Børge som
er høyre i leder, tror jeg.
Ja, jeg kjører på den, ja.
Nei, men, ikke sant, sånn, Jordan Peterson, Charlie
Kirk, nå, og du kan godt beskylle begge
for å være litt ekstreme i hver sin
retning, men de er nå åpenbart eksponenter for
en sånn kapabel, debattsterk, reflektert høyreside, ikke sant?
Det er farligere enn noe annet.
Det må tas ned, så snart du ser
det.
Ut med Johan for å kutte av det
ned.
Det er noe usmakelig og noe ufint over
det, og nå stipulerer jeg bare at teorien
min er riktig, men jeg tror du blir
tatt ned mer fordi du er flink enn
fordi du er dum.
Men altså, hvis jeg skal spille videre på
teorien din, hvis vi trekker fokuset tilbake på
den Dan Burchoy-hetsingen, så er det for
det at du har en sånn ung, brun
homo som er flink til å danse.
Er det litt sånn skummelt på venstre siden?
Fordi den spotten burde på en måte vært
tatt av noen som hadde rett og holdning
til det.
Er det bildet vi ser?
Apropos, det finnes jo en kombinasjon mellom Jordan
Peterson og Rød Isaksen.
Rød Isaksen ble jo...
Han ble hardt angrepet fordi han syntes Jordan
Peterson var interessant, og uttalte det, og var
jo på en av disse opptrendene han hadde
i Norge.
Det kan vi jo ikke ha, da.
Nei, og da var det fulle frontala angrep
på Rød Isaksen.
Du kan ikke gå og høre på ham,
han argumenterer for at du skal slå dine
barn.
Slår du dine barn, Rød Isaksen?
Har de sluttet å slå deres barn, Rød
Isaksen?
Jo, det var liksom sånn...
Det er veldig kjent mønster.
Finn en eller annen ting du kan kritisere,
og så bruk det som basis for å
lage den pappfiguren.
Og si at dette er et dårlig menneske,
fordi dette er en stampote de har.
Det oversikrer alt annet, fordi det er et
dårlig stampote.
Bare finne den ene tingen som virker å
være litt sånn modus operandi.
Bare du finner en ting du kan klistre
på deg og bruke til å lage en
dårlig tegning, da er dette mennesket avskrevet, og
vi kan moralsk fordømme dette, fordi dette er
galt.
Det er det punkt som hang igjen.
Man hadde masse Charlie Kirk-sitater til å
begynne med av imsekvalitet, men det som hang
igjen var vel det at han ville ha
bestraffet Biden til slutt.
Men det er jo litt sånn at av
og til overdriver man litt når man snakker.
En annen sånn, hvordan skal vi kalle det,
historiker-influencer, som jeg hører på av og
til, Ted Russel, han kommenterte og sa liksom
at «Jeg var morra med på 85.
Hun sier jo hele tiden at hun skal
putte en kule i hodet på en Donald
Trump, og det er jo ikke det hun
mener at hun skal gjøre».
Det er også en annen sånn, det er
en veldig norsk bild, det er ikke lov
å snakke om å straffe Biden.
Biden var jo en god mann, ikke sant?
Hvis man har brukt nok tid på å
lese litt andre kilder enn CNNs opinion pages,
så er det jo et eller annet ved
Bidens virke som er ganske håret og litt
utenfor.
For å forkomme en norsk understatement, du skjønner
hvorfor han ikke hadde appell for det amerikanske
Venstre.
Når du sier «CNN opinion pages» eller «CNN»
i helt tatt, så hører jeg bare et
sånt ekko i hodet «Do you Yahoo?»
Det er sånn helt irrelevant ting fra fortiden.
Men det er det som er relevant i
Norge da.
Det er sånn «CNN», og så er det
«New York Times», og så er det «Washington
Post», og så er det ingen som ser
på det lenger.
Nei, men det er det alle norske medier
refererer.
Ja, det er helt seriøst.
Det er en feil måte å si det
på.
Det er det NTB refererer når de sender
nyhetssaker som norske medier publiserer.
Jeg skulle til å si «NTB».
Det er fordi, jeg tror det er en
liten avholdelse som sier at 75% av
alle nyhetssaker fra USA publisert i norske medier
kommer fra NTB.
Det er kjemperart også, NTB hører seg ut
som en ordentlig anarkomisme.
Ja, kanskje de burde gjøre en sånn stilforvandling
som norske meier gir.
Det blir «Tine».
NTB sa «No to bullshit».
«No to bullshit».
Nei, «Now».
Altså, vi setter over.
Neida, jeg holdt på å si, hva skal
vi konkludere her?
Fordi at Bill Gates da, som signaliserer et
retningsskifte, og jeg er helt enig med Arne
i at det har sine strukturelle årsaker, ikke
sant?
Men det er også et stemningsskifte.
Og Bill Gates har jo vært av de
som har laget mye pappfigurer av andres ståsteder
opp igjennom.
Som Al Gore og som mange har gjort,
og to be fair, så er det ingen
mangel på den type oppførsel på høyresiden heller.
Så det er ikke noe.
Det er bare lettere for oss å se
mot venstre, fordi de er mer, skal vi
si, kulturelt dominant i Norge.
Så det er lettere å kritisere her.
Men hvordan kan vi tilnærme oss en debatt?
Fordi jeg tror kanskje vi også bidrar til
en pappfigurisering av en del figurer på venstresiden.
Det stemmer.
Alltid kommenterer vi folk som sier noe dumt,
så modifiserer vi ikke det.
Vi har tatt den sikkert til en grei
fyr.
Klassisk musikk og sånt.
Jeg har til og med laget et litt
lydklipp til oss for å bruke når disse
menneskene uttaler seg på dos, tenker jeg viss.
Men jeg kommer til å bruke det.
Trenger ikke bekymre seg.
Men veldig ofte, jeg tror, jeg tror med
liberale debattprinsipper, så tror jeg at vi i
større grad sier du sa noe dumt enn
at du er dum.
Jeg tror kanskje jeg ofte sier noe sånn.
Folk må jo være sprø hvis de mener
det der.
Eller et eller annet sånt.
Men ja, hvordan kan vi få den offentlige
debatten inn i et spor som tar bort
pappfigurene og ser mennesker som tredimensionale.
Ikke sant, jeg synes jo den KRFU-lederen
som da gjør et reflektert ståsted på en
mindretallsposisjon.
Og du er 20 år gammel.
Og det er 40 000 mennesker i det
norske samfunnet som finner ut at vi skal
drive underskriftskampanjer for å få deg avsatt.
For å ha sagt noe som ikke går
ut over noen andre.
Ja, men det går ut over følelsene fordi
de kan føle seg fordømt når de tar
abort etterpå.
Man skal beskytte mennesker fra følelser.
Dette gir en negativ følelse og vi skal
beskytte mennesker fra negative følelser.
Og det er kanskje en av de domme
tingene vi driver med.
At vi hele tiden skal beskytte det emosjonelle
biten til mennesker.
Jeg tror vi gjør verden kjipere for mennesker
når vi ikke lærer dem at det kommer
kjipe følelser og du må lære å håndtere
dem.
Jeg kjenner at jeg kaver litt, for jeg
vet ikke helt hvor man skal lande dette.
Men det var bra du pratet litt, Trond.
For nå fikk jeg tenkt meg om bitte
litt.
Hvis man skal, la oss si vi hadde
et diskusjonspunkt som Mimir tok opp og så
snakket vi rundt det debattpunktet, så vil det
være åpenbart gjennom denne samtalen at vi har
en eller annen respekt for Mimir.
Fordi han oppfører seg ordentlig.
Og fordi han stort sett er veldig resonert.
Vi har til og med i dag snakket
pent om Røyrik Saxen som kommer fra Høyre.
Ja, vi er i hvert fall tåleranget.
Han har heldigvis meldt seg ut.
Vi har også vært snille med Børge Brenner
og sagt at han burde bli Høyre-elever.
Ja, det har vi.
Avlitt andre elever med suspekte grunner.
Og her skal jeg bare avsløre med en
gang at der er det en mann jeg
ikke ser som noen annen pappfigur.
Det er opp til han å vise at
han er noe annet enn det, men det
er det.
Problemet er at det er bare papp.
Ja, men det jeg er ute etter er
for eksempel den debatten med Trædal og hva
blir det for noe?
Brødrende Dal?
Mars og træ?
Ja.
Brødrende Dal på debatten.
Så der jeg synes det er ufin debattteknikk,
det er manipulativt og uredelig og gjennomgående problematisk,
ikke sant?
Fra det til det Mimeire driver med, så
synes jeg man skal være veldig tydelig på
at det ene er akseptabelt og det andre
er ikke akseptabelt.
Og så er spørsmålet, er det rimelig å
være uredelig tilbake til Brødrende Dal?
Eller er det slik at man skal sette
seg på den høye hesten og bare følge
god debattskipp hele veien?
Og der er jo problemet litt sånn, skal
vi si, terroristens veto.
At den som er villig til å gå
ut over grensene får alltid den fordel til
slutt, for det at andre er ikke villige
til å...
Hvis du kommer med kniv og andre kommer
med nevene, så er det den med kniv
som vinner, liksom.
Så det er nok en liten greie som
er handskende av, da.
Hvis nivået er falt, så må du kunne
på en måte svare med samme myt.
Men det er jo problematisk, det også.
Jeg skal dra en skillelinje som jeg har
brukt i noen år, ikke bare på podcast
her.
Fordi Trædal er jo gift med Mariella, og
jeg har alltid separert de to menneskene og
sier at Trædal er en menneske jeg forakter,
fordi han er rett og slett den måten
han oppfører seg, en bøllete dyst, oppfører seg
dårlig og trenger bare å bli rettesatt gang
etter gang.
Mariella, jeg har ingenting galt å si om
henne som person, men hun har noen meninger
som er helt tullete.
Det er kokopolitikk, men jeg har ingen formening
om at hun er en dårlig menneske.
Jeg tror hun er ganske grei og hyggelig.
– Og hun oppfører seg stort sett ordentlig.
– Ja, hun gjør det.
– Jeg har akkurat samme greie, og jeg
har faktisk oftere tatt Mariella i forsvar.
Blant annet denne vannforsyningsskandalen i Oslo, så har
jeg forsvart henne.
Hun kom inn i en helt ubehørig situasjon.
– Dette var et gruppearbeid.
– Dette var et gruppearbeid tilbake fra 70
-tallet, hvor hun til slutt satt igjen med
svarte per, fordi hun var så dum at
hun plukket opp det kortet og sa at
her må vi gjøre noe.
Mens realiteten er at alle andre foreldrene hadde
bare kastet og sparket den boksen lenger ned
i gata til neste mann.
På et eller annet tidspunkt var det noen
som var dumme nok til å bare si
at jeg tar den ned.
Og det måtte gå galt.
Hun burde rapportert bedre om overskydelsene, men overskydelsene
er ikke hennes skyld.
Det er alle de som satt der i
samme posisjon fra 1978-80.
– Vi har sagt at du har jobbet
som informasjonsdirektør i Nord.
– Ja.
– Jeg ønsker lykke til.
– Jeg må jo innrømme at dette er
av de ting som provoserer meg to no
end i det offentlige Norge.
At avdankede politikere med ikke noe dokumentert talent
for noe plutselig skal bli direktører for alt
mulig.
– Ja, ja, ja.
– Det syns jeg faktisk er grenser til
korrupsjon.
– Ja, men jeg har troen på at
dette vil gå med henne som Erik Solheim.
– Ja, ja, eksakt.
– Og det kan hende at hun påvirker
sin...
– At hun også blir sånn Kina-apologett.
– Ja, det er en mulighet, selvfølgelig.
– Men Erik Solheim, etter mange nok år
i dette internasjonale og nødhjelp og drømmen og
alle sånne ting, skiftet nok litt synspunkt på
hvordan det var å hjelpe folk.
– Skiftet synspunkt på ganske mye.
– Dette er et fyr som plutselig begynte
å snakke kjempevarmt om det store selskapet Nestle.
Dette er et fantastisk selskap som gjør masse
for verden, ikke sant?
Du vil ikke sett Erik Solheim, stortingspolitiker for
SV, si noe pent om dem.
– Det kan vi si med sikkerhet.
– I gamle dager...
– Jo, SV leder, faktisk.
– I gamle dager snakket man om det
ferde Nestle som drev å slå til morsmerkerstatning
i Afrika, ikke sant, og hvorfor ferde ting
kan man finne på.
– Ja, ja.
– Dette begynner med Milleis begrep La Caste,
og så den politiske kasten, ikke sant, at
dette er folk som egentlig passer på hverandre,
klapper hverandre på ryggen og sier sånn og
tenker at ja, du er en av oss,
og det tror jeg går greit på tvers
av partiskildelinjer og sånt.
– Å ja.
– Men jeg tenker ikke sånn, la oss
sende Mariela ut på verdenstur ned og ned
til det fatte i Afrika og komme tilbake
om noen år, så har du sannsynligvis korrigert
seg mer mot virkeligheten, det tenker jeg.
Det er en positiv side ved det.
– Ja.
– Ja, kanskje ikke for familielivet, for da
begynner vi vel å...
– Lukter skilsmisse.
– Hva er denne fyren her?
– Blingern.
– Jeg tror ikke det er sånn som
hun er den russiske eksen hans, for hun
har jo egentlig mer eller mindre...
– Ja, Maria Amelie.
– Hun?
– Eksen, ja ja, det var vel ikke
et reelt ekteskap hvis jeg forstår deg rett.
– Nei, det var ikke ekteskap, men de
hadde vel et slags forhold.
– Jo, men jeg mener, der var vel
poenget at hun skulle få opphold.
Hun var papirløs, hun skulle få opphold.
– Ja, og så har jo hun i
etterkant sagt at det vi drev med var
jo helt tull, ikke sant?
Så selvfølgelig så måtte jeg sende henne ut,
for jeg hadde kommet på falske beviser, jeg
har ingen problem med å forstå det.
Det var hennes syn på det noen år
senere, mens Trædal fremdeles var like i harnisk.
Så dette ikke gikk sånn som han ville.
– Ja, det må begynne å lukte litt,
den her harnisken til Trædal.
– Den begynner å bli gammel å sett.
– Ja, den er i hvert fall som
nykletasj og skrua.
Jeg sliter med å gå rundt med harnisk
hele tiden.
Konstant.
– For rådens skyld, harnisk, undertøyet du har
under rustningen, dere trenger for øvrigt ikke lure
at han har vært i harnisk over KRFU
-ledernes standpunkt på abort også.
– Nesten så Trædal ikke trenger å uttale
seg om sånt.
– Jeg kunne skrevet at han har vært
i harnisk.
– Vi vet.
Men apropos pappfigurer.
Hvis du vet hva noen skal si før
de sier det, så er det en fin
definisjon på en pappfigur.
– Helt rart.
– Ja, men nå gjorde du egentlig Kristin
Clement en pappfigur, for hun skrev et meg
godt innlegg om hvor hun forsvarte KRFU-lederen.
Hvor hun redgjorde og sa at, jeg kunne
vel forsåvidt gjettet på at dette er der
hun lander, så kjenner jeg ikke formuleringene, men
innholdet er litt sånn, ja, dette vil jeg
jo skjønne at er hennes sted å gå.
– Men kunne du gjettet at det var
der Trond Giske kom til å lande?
– Både ja og nei.
Han har blitt litt sånn, hva skal vi
si, kontrær på et eller annet vis.
Han er blitt tøffere til å mene noe,
litt sånn i stil med sin egen gruppetillenger,
eller hva det er.
– Ja, han er blitt litt mer mimeraktig
på en setting.
– Og det er noe jeg setter pris
på, sånn sett.
– Ja, og Olav Borten Mo.
– Absolutt.
– Og mimer.
– Ja.
– Og det er en del sånne stemmer
nå, som begynner å etablere seg med en
sånn, du vet hva jeg snakker rett fra
levret, kan snakke sant om ting, tørr å
ta litt kontroversielle ståsteder.
Og det føles som et frisk pust, ikke
sant?
Og så når det kommer til Giske, sånn,
jeg har mine fordommer, ingen tvil.
Giske er en sånn rå maktpolitiker, slugger kjempeflink,
ikke sant?
Men også dypt kynisk og kalkulerende, det er
mitt inntrykk av fyrene, ikke sant?
Gjennom mange år som stortingspolitiker og alt det.
Så er han nesten kommet dit at han
begynner å overbevise meg om at han er
en fin fyr.
– Jeg tror jo kanskje at når han
går ut og begynner å løpe forsvar for
Kåre Fugl-lederen på prinsipielt grunnlag, så er
det fordi han har vel kanskje vært i
den stormen der før han har lært noe
av den.
– Ja, jo, men hvorfor ikke, ikke sant?
Sånn et faktisk tredimensionalt menneske som får livserfaring,
og at du vet hva, det er faktisk
litt viktig å stå opp for disse tingene
og disse folka.
Tilbake til mitt argument om at det å
beskytte folk mot deres følelser hele tiden, det
er kanskje ikke så bra.
Fordi at det ligger mye lærdom i å
håndtere dem.
Det kan hende at det er nettopp fordi
at Giske plutselig stod uten det forsvaret og
måtte håndtere, så har han landet ned på
et bedre sted etterkant.
– Så hvis vi kommer full sirkel her,
vi begynte med historien om hun som tok
av i flyet sitt til Afrika, og landet
uten jobb og foraktet av en hel klode.
Det føles litt som, muligens ikke i dag,
men om en uke eller om en måned
eller om et år, så er det neste
som setter seg på et fly og gjør
en dårlig vits og lander i andre enden,
kommer til å lande i en mye bedre
sinsttilstand enn hun gjorde.
For jeg tror det der vågmølet er dødt
og begravet og ut, så det er ikke
alle som har gravd ned den som har
skjønt det.
Så det henger fortsatt igjen.
Så da er hun dere, la oss neimen
skjem, hun dere, Annine Influencer Kjeringa, som har
startet et underskrittskampanje mot Klare flyet der.
– Ja, ja.
– Go fuck yourself!
– Ja, takk.
Du er et TikToker som flyr rundt og
driver sikkert med veldig mye annet enn politikk,
og så plutselig skal du prøve å være
moralsk guide for hva andre skal mene.
Brema.
Vet du hva, jeg håper det eneste som
blir kanselert her, det er alle abonnementene på
din TikTok-kanal.
– Ja, ikke sant?
Så til hun skjerper seg, så tror jeg
hun skal behandles som den pappfiguren hun reduserer
andre til.
– Ja, for hun er en pappfigur.
– Ja, det føles rimelig.
– Dette med å beskytte mot folkens følelser.
– Ja.
– Vi hadde en sånn morsom internspøk på
chatten vår.
Det har jo fått meg til at det
har akkurat vært Halloween, ikke sant?
Subjektet hadde jo en sånn alternativ Halloween-kostyme,
så de mente at det går jo ikke
an å kle seg ut som vampyr og
forvente at det skremmer noen nå lenger.
Så jeg plukket et par eksempel, for eksempel
Amrit Kaur på utledningen.
Eller Kulturministerens desinformasjonsblekke utledningen.
Vår venn Peter, som er medarbeider på FODEN,
han skrev en kommentar og sa at du
har hørt oss sette på en trigger-varning
før du stemmer sånn ting.
– Ja, men ok.
Dette med mennesker som er pappfigurer eller tredimensionale.
Ok, et eksempel.
Halloween-relevant.
JD Vans.
Har du sett hans Halloween-kostyme?
– Nei.
– Så dere har sett dette mime med
en sånn der fattig afro-JD Vans, ikke
sant?
Hvor de gjør litt narr av at han
var fattest da han var 10-åring.
Og det ser ganske ukledelig ut, og du
kjenner den igjen veldig godt, ikke sant?
Så det er sånn, så står den og
trøffer seg.
Tror du faen ikke JD Vans kler seg
ut som det?
– Jo, det var jo sportig.
– Så du bare eier det og har
gøy med det?
– Ja.
– Og du får samtidig formidlet på veldig
enkelt vis at jeg er et tredimensionalt menneske,
ikke den pappfiguren dere nisser prøver å redusere
meg til.
– Ja.
– Smart.
– Jeg begynner å lure på om jeg
har en slags konklusjon.
– Aha, ja.
– Det er at vi må begynne å
behandle de som reduserer alle andre til å
være pappfigurer som pappfigurer.
– Ja, fullstendig.
– Og vi må ikke bare behandles som
det, men påpeke at det er det de
faktisk er.
– Et siste Halloween-kostyme.
Jeg så bare på X at det var
Rand Paul i sin tid.
Han og han andre hadde laget en genser
hvor det hadde stått 10 trillion dollars som
var statskjellen på det tidspunktet.
– Han kler seg ut som statskjell, ja.
– Ikke sant?
Det er bare jeg sa det, men nå
er det vel sånn 18 trillioner.
– 38.
– 38 trillioner, ja.
Ikke sant?
Og det er genuint scary.
– Ja, ja, og det er 15 år
siden.
– Ok.
– Ok, on those scary words.
– Yep.
– Three words.
– Ha en fortreffelig dag.
– Happy Halloween.
– Have a good one.
Takk for at du hører på Sidelinje Podcast.
Vi vil gjerne noe bredere ut, så hvis
du snakker om oss, deler oss, eller anbefaler
oss i podcasthappen din, så er det høyt
verdsatt.
Hvis du heller vil snakke med oss, i
form av ris eller ros, kritikk, forslag, spørsmål
eller noe annet, så finner du all kontaktinfo
på www.sidelinje.transistor.fm